Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2015Справа № 910/12147/13
За позовом Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод"

До Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот"

Про визнання недійсним положення договору про арбітражне застереження

Суддя Лиськов О.М.

Представники:

від позивача Могилевський В.Ю. (дов. № 759/70-02-П від 05.01.2015)

від відповідача Косинський В.М.. (дов. № 09-4-2-22/07 від 09.01.2015)

Гордієнко Л.М. (дов. № 01-02/205 від 17.12.2014)

В судовому засіданні 30.03.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Херсонський суднобудівний завод" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (надалі - відповідач) про визнання недійсним положення розділу 10 договору №720-230 від 05.11.2010 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Судноплавна компанія "Укррічфлот" та Публічним акціонерним товариством "Херсонський суднобудівний завод", про арбітражне застереження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване положення договору суперечить вимогам чинного законодавства України щодо визначення підсудності та підвідомчості спору та положенням міжнародних договорів, членом яких є Україна.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 29.09.2014, позов задоволено.

18.02.2015 через відділ діловодства суду відповідач подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2014 у справі №910/12147/13 (надалі - заява).

Ухвалою від 23.02.2015 суд прийняв справу №910/12147/13 для розгляду заяви ПАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.3014 у справі №910/12147/13 за нововиявленими обставинами.

В судове засідання, призначене на 11.03.2015, представник заявника (відповідача) з'явився та подав клопотання про витребування доказів.

Суд, розглянувши вказане клопотання, вирішив його задовольнити та ухвалою від 11.03.2015 зобов'язав Публічне акціонерне товариство "Херсонський суднобудівний завод" надати суду: реєстр власників іменних цінних паперів ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» станом на 14.04.2014; перелік акціонерів, які мають право на участь у загальних зборах ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» станом на 14.04.2014; перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів за акціями/доходу за цінними паперами ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» станом на 14.04.2014; реєстр власників іменних цінних паперів ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» станом на 01.04.2013; перелік акціонерів, які мають право на участь у загальних зборах ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» станом на 01.04.2013; перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів за акціями/доходу за цінними паперами ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» станом на 01.04.2013; реєстр власників іменних цінних паперів ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» станом на 26.03.2012; перелік акціонерів, які мають право на участь у загальних зборах ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» станом на 26.03.2012; перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів за акціями/доходу за цінними паперами ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» станом на 26.03.2012; реєстр власників іменних цінних паперів ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» станом на 15.04.2011; перелік акціонерів, які мають право на участь у загальних зборах ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» станом на 15.04.2011; перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів за акціями/доходу за цінними паперами ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» станом на 15.04.2011.

В судове засідання, призначене на 30.03.2015, з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, оцінивши наведені Публічним акціонерним товариством "Судноплавна компанія "Укррічфлот" у заяві від 18.02.2015 доводи та представлені документи, господарський суд встановив:

ВСТАНОВИВ:

05.11.2010 між Відкритим акціонерним товариством "Херсонський суднобудівний завод" та Акціонерною судноплавною компанією "Укррічфлот" укладено договір №720-230 (далі - договір), умовами якого передбачено, що відповідач розмістив, а позивач прийняв до виконання замовлення на ремонт судна т/х «ОРЕЛЬ-1», в об'ємі, погодженому сторонами попередньою ремонтною відомістю.

Найменування Відкритого акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" було змінено на Публічне акціонерне товариство "Херсонський суднобудівний завод" на підставі рішення загальних зборів акціонерів, оформлених протоколом №1/2011 від 15.04.2011, що підтверджується засвідченою копією статуту останнього (в матеріалах справи).

Також, у зв'язку із приведенням статуту відповідача у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства», на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 20.04.2011, найменування Акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот" було змінено на Публічне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот".

Відповідно до п. 10.1. розділу 10 договору, будь-який спір по даному договору або у зв'язку із ним, що неврегульований шляхом переговорів протягом 10 днів, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення в Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України.

Згідно п. 10.2. розділу 10 договору сторони погодились з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватися Регламент Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Пунктом 10.3. розділу 10 договору визначено, що правом, регулюючим договір, являється матеріальне право України. Місцем проведення засідання суду являється місто Київ.

Пунктом 10.4. розділу 10 договору сторони погодили, що мова арбітражного розгляду - російська.

Відповідно до п. 10.5. розділу 10 договору арбітражний суд складається із одного судді.

Згідно твердження позивача, розділ 10 договору №720-230 від 05.11.2010 про арбітражне застереження суперечить ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж», оскільки сторони договору не є ні резидентами, ні підприємствами з іноземними інвестиціями, а тому на підставі ст. 203 та ст. 215 ЦК України такий розділ договору повинен бути визнаний недійсним.

Задовольняючи позов, суд виходив з доведеності позивачем вимог та обґрунтованості застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», яка з огляду на суб'єктивний склад встановлює обмеження щодо звернення до міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися:

- спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном;

- спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об'єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб'єктами права України.

Оскільки сторони договору не є нерезидентами України та не є підприємствами з іноземними інвестиціями, суд у рішенні, щодо якого подано заяву про перегляд, дійшов висновку, що спори, які можуть виникнути чи виникли з договору №720-230 від 05.11.2010, не можуть бути передані за угодою сторін на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, а відповідне положення договору з арбітражним застереженням слід визнати недійсним.

В якості нововиявленої обставини заявник посилається на те, що за наслідками розгляду справи №910/16202/14 за позовом ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» до ПАТ «СК «Укррічфлот» був встановлений факт наявності у ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» у 2010 році іноземних інвестицій у розмірі понад десять відсотків, а саме 34,8174% загальної кількості акцій Позивача належали іноземному інвестору компанії «ENERGEES INVESTMENTS LIMITED», 172997, Кіпр.

У постанові Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 у справі №910/16202/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" до Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" про визнання недійсним положення договору та стягнення 3 593 662,05 грн. зазначено, що «у відповідності до інформації Агенства з розвитку інфраструктури фондового ринку України та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, розташованої на сайті http://smida.gov.ua, у 2010, тобто на час укладання Договору від 18.10.2010 № 720-224, в статутному фонді позивача 34, 8174% загальної кількості акцій належали іноземному інвестору, а саме компанії "ENERGEES INVESTMENTS LIMITED", 172997, Кіпр. Таким чином, позивач у відповідності до положень Господарського кодексу України підпадає під критерії підприємства з іноземними інвестиціями, а отже положення розділу 10 Договору від 18.10.2010 № 720-224 про арбітражне застереження не підпадає під обмеження, встановлене ч. 2 ст. 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Отже, при розгляді справи №910/16202/14 судом був встановлений факт, що ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» є підприємством з іноземною інвестицію, а отже обмеження щодо суб'єктного складу, встановлене ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж», не розповсюджувалось на відносини сторін.

Відповідно до ст.112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Вказаний перелік нововиявлених обставин є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно із Постановою №17 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, при зверненні до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами заявником повинно бути доведено наявність матеріально-правових фактів (тобто, конкретних обставин, з якими норми права пов'язують настання тих чи інших юридичних наслідків: виникнення, зміна, припинення правовідношення), які існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові та є істотними для розгляду справи по суті.

Розглянувши заяву відповідача, суд дійшов висновку, що вказана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки заявником були приведені матеріально-правові факти, які є істотними для розгляду справи по суті, а саме, що на час укладення договору № 720-230 від 05.11.2010 в статутному фонді позивача 34,8174% загальної кількості акцій належали іноземному інвестору, а саме компанії "ENERGEES INVESTMENTS LIMITED", 172997, Кіпр.

Визначення поняття «підприємство з іноземними інвестиціями» міститься в ст. 116 ГК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 116 ГК України підприємство, створене відповідно до вимог цього Кодексу, в статутному капіталі якого не менш як десять відсотків становить іноземна інвестиція, визнається підприємством з іноземними інвестиціями. Підприємство набуває статусу підприємства з іноземними інвестиціями з дня зарахування іноземної інвестиції на його баланс.

Таким чином, позивач у відповідності до положень ст. 116 ГК України підпадає під критерії підприємства з іноземними інвестиціями, а отже положення розділу 10 договору №720-230 від 05.11.2010 про арбітражне застереження відповідає приписам ч. 2 ст. 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Спір між підприємством з іноземними інвестиціями та іншим суб'єктом права України, незалежно від характеру спірних правовідносин, може бути передано сторонами на розгляд та вирішення до міжнародного комерційного арбітражу. До такого висновку дійшов Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові від 16.09.2014 у справі №910/9273/14.

На час розгляду даної справи відповідач не знав та не міг знати про наявність у акціонерному капіталі позивача вагомої частки іноземних інвестицій, а позивач навмисно невірно визначив статус підприємства, як підприємство, яке не володіє іноземними інвестиціями, з метою отримання позитивного рішення по справі для зміни підсудності розгляду справи, яка правомірно була визначена сторонами у договорі № 720-230 від 05.11.2010.

Отже, у випадку якщо дана інформація була б відома суду під час розгляду даної справи, вона б безпосередньо вплинула на прийняття судом рішення по справі.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203);

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203);

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203);

- правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч.4 ст. 203)

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Отже виходячи з норм чинного законодавства та враховуючи встановлені обставини у справі, вимоги позивача, викладені у позовній заяві щодо визнання недійсним арбітражного застереження, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, заява відповідача підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2014 скасуванню з прийняттям по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод".

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.86, 113, 114 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2014 у справі №910/12147/13 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2014 р. у справі №910/12147/13 скасувати.

3. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" відмовити.

4. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 03.04.2015

Суддя М.О.Лиськов