КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2015 р. Справа№ 910/614/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Меблевий комбінат "Стрий"

на ухвалу Господарського суду м. Києва

від 02.02.2015

у справі №910/614/15-г (суддя - Марченко О.В.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк", м. Київ,

про видачу наказу на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24.12.2014

у справі № 2021/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк", м. Київ,

до Товариства з додатковою відповідальністю "Меблевий комбінат "Стрий", Львівська обл., м. Стрий,

про стягнення заборгованості,

за участю представників сторін:

від позивача: Самборська Г.М. - представник (довіреність № 159 від 29.12.2014);

від відповідача: Ковалевський Р.В. - представник (довіреність б/н від 07.08.2014);

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Український Професійний Банк" (надалі - ПАТ «УПБ») звернулося до Господарського суду м. Києва із заявою про видачу наказу на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24.12.2014 у справі №2021/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" до Товариства з додатковою відповідальністю "Меблевий комбінат "Стрий" (надалі - ТДВ «Меблевий комбінат «Стрий») про стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.02.2015 у справі №910/614/15-г заяву Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" задоволено, видано накази на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24.12.2014 у справі №2021/14.

Не погоджуючись із ухвалою суду, Товариство з додатковою відповідальністю "Меблевий комбінат "Стрий" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2015 скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про видачу виконавчих документів на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24.12.2014 у справі №2021/14.

Підстави звернення з апеляційною скаргою скаржником обґрунтовані тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали було порушено та невірно застосовано норми процесуального права, а саме, заяву розглянуто господарським судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про місце судового засідання, а також порушенням частини 4 статті 122-9 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 апеляційну скаргу було прийнято до апеляційного провадження, розгляд справи призначено на 16.03.2015.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 02.02.2015 без змін.

В судовому засіданні 16.03.2015, в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги було відкладено на 30.03.2015 у зв'язку з неявкою в судове засідання уповноваженого представника відповідача.

В судовому засіданні 30.03.2015 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає ухвалу законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу без змін.

30.03.2015 року в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 91 Господарського процесуального кодексу України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

Відповідно до статті 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду.

За вказаною статтею Господарського процесуального кодексу України ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду у випадках, передбачених частиною 1 зазначеної статті, а інші ухвали місцевого господарського суду разом з рішенням місцевого господарського суду шляхом включення до апеляційної скарги на рішення суду заперечення на такі ухвали.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, місцевий господарський суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу; апеляційне провадження щодо ухвали, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення господарського суду відповідно до статті 106 Господарського процесуального кодексу України, є порушеним помилково та підлягає припиненню.

Проте, видача виконавчих документів на примусове виконання рішень третейських судів здійснюється за правилами розділу ХІV-І Господарського процесуального кодексу України, а не в межах здійснення провадження з прийняттям рішення місцевого господарського суду (про яке йдеться у статті 106 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвала місцевого господарського суду, винесена за наслідками розгляду заяви про видачу наказу на виконання рішення третейського суду є процесуальним документом, яким завершується відповідне провадження у місцевому господарському суді.

Разом з тим, рішення третейського суду та подальша видача виконавчого документа можуть порушувати права осіб, не залучених до участі у справі, здійснюватись всупереч наведених законодавством обмежень.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції передбачено, що кожний у випадку спору про його цивільні права та обов'язки має право на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і неупередженим судом, створеним відповідно до закону, що право доступу до правосуддя, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним. Воно може бути певною мірою обмежене державою. Проте такі обмеження не можуть обмежувати право доступу до правосуддя таким чином і такою мірою, що сама його суть виявиться порушеною; зрештою, ці обмеження будуть відповідати пункту 1 статті 6 Конвенції лише за умови, що вони мають законну мету і що існує розумна співмірність між використаним способом і поставленою метою.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про видачу виконавчого документа на виконання рішення третейського суду як судове рішення, що завершує певне провадження, підлягає оскарженню та може бути переглянута апеляційним судом.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення та доводи представника відповідача, розглянувши матеріали оскарження ухвали, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24.12.2014 у справі № 2021/14 позовні вимоги ПАТ «УПБ» до ТДВ «Меблевий комбінат «Стрий» задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 150 608,06 грн та третейський збір у сумі 1 906,08 грн.

Відповідно до частини 1 статті 57 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно статті 122-7 Господарського процесуального кодексу України, питання видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається господарським судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого документа про примусове виконання рішення третейського суду подається до господарського суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Заява про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається суддею одноособово протягом п'ятнадцяти днів з дня її надходження до господарського суду в судовому засіданні з викликом сторін. Неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви (частина 1 статті 122-9 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 122-9 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи в судовому засіданні господарський суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 122-10 цього Кодексу.

Якщо до господарського суду надійшла заява про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, а в його провадженні чи в провадженні іншого суду є заява про оскарження і скасування цього рішення третейського суду, господарський суд на підставі статті 79 цього Кодексу зупиняє провадження по заяві про видачу виконавчого документа до набрання законної сили ухвалою суду, якою відмовлено в задоволенні заяви про скасування оскарженого рішення третейського суду.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що місцевим господарським судом прийнято оскаржувану ухвалу із грубим порушенням норм процесуального права, а саме, заяву розглянуто господарським судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про час та місце судового засідання. Також судом не застосовано положення частини 4 статті 122-9 Господарського процесуального кодексу України щодо необхідності зупинення провадження по заяві про видачу виконавчого документа у зв'язку з поданням до суду заяви про скасування цього рішення третейського суду.

Дані твердження відповідача колегія суддів находить безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2014 прийнято рішення Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №2021/14 про стягнення заборгованості за договором про відкриття траншевої кредитної лінії від 04.06.2009 №42.

15.01.2015 ПАТ «УПБ», в порядку статті 122-7 ГПК України, звернулося до господарського суду м. Києва із заявою про видачу наказу на виконання вказаного рішення.

Оскільки заяву подано з дотриманням вимог статті 122-8 ГПК України, місцевий господарський суд ухвалою від 19.01.2015 призначив вказану заяву до розгляду, надіславши зазначену ухвалу на належну адресу відповідача.

Відповідно до підпункту 3.9.1. пункту 3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог частини 1 статті 64, статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначених статей, в разі, якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто, повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Матеріали справи свідчать, що суд першої інстанції, відповідно до вимог статті 64 Господарського процесуального кодексу України, направив відповідачу на адресу, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копію ухвали суду від 19.01.2015 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, який 02.02.2015 повернуто до місцевого господарського суду.

Таким чином, враховуючи вимоги частини 1 статті 122-9 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої заява про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня її надходження до господарського суду, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про розгляд даної заяви за наявними у справі матеріалами, за відсутності представника скаржника, який був належним чином повідомлений про судове засідання.

Відповідно до статті 122-10 ГПК України господарський суд відмовляє у видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: на день прийняття рішення за заявою про видачу виконавчого документа рішення третейського суду скасовано судом; справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого документа, а причини його пропуску не визнані господарським судом поважними; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейська угода визнана недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; постійно діючий третейський суд не надав на вимогу господарського суду відповідну справу; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на час розгляду заяви про видачу виконавчого документа на виконання рішення Третейського суду при Асоціації українських банків від 24.12.2014 у справі №2021/14 вказане рішення компетентним судом скасовано не було. Справа №2021/14 була підвідомча Третейському суду при Асоціації українських банків. Строк для звернення за видачею виконавчого документа заявником не був пропущений (рішення Третейським судом при Асоціації українських банків прийнято 24.12.2014, із заявою ПАТ «УПБ» звернулося 15.01.2015).

Рішення Третейського суду при Асоціації українських банків прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою (пункт 10.8. статті 10 договору про відкриття траншевої кредитної лінії від 04.06.2009 №42), яка не визнана недійсною компетентним судом, а також склад третейського суду відповідав вимогам статей 16-18 Закону України "Про третейські суди".

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого документа, передбачених статтею 122-10 ГПК України.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що судом неправомірно не застосовано при розгляді вказаної заяви положення частини 4 статті 122-9 Господарського процесуального кодексу України щодо необхідності зупинення провадження по заяві про видачу виконавчого документа у зв'язку з поданням до суду заяви про скасування цього рішення третейського суду.

Проте вказані твердження апелянта колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки такі спростовуються матеріалами справи.

Ухвалу про видачу наказу на примусове виконання рішення Третейського суду при Асоціації українських банків у справі від 24.12.2014 №2021/14 прийнято 02.02.2015, а заяву про скасування вказаного рішення третейського суду (вих. № 02.1-110 від 02.02.2015) подано до Господарським судом м. Києва 03.02.2015, про що свідчить відмітка канцелярії суду на зазначеній заяві, копія якої додана до матеріалів справи (т.5 а.с.9-14).

Таким чином, на дату винесення ухвали Господарським судом м. Києва, 02.02.2015, в його провадженні чи в провадженні іншого суду не знаходилася заява про оскарження і скасування цього рішення третейського суду, а відтак, були відсутні підстави для зупинення розгляду заяви про видачу виконавчого документа на підставі вказаного рішення.

Крім того, відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, колегію суддів встановлено, що заява ТДВ «Меблевий комбінат «Стрий» (вих. № 02.1-110 від 02.02.2015) про скасування вказаного рішення третейського суду повернута заявникові без розгляду ухвалою суду від 05.02.2015 у справі № 910/2157/15-г. Відомості про повторне подання такої заяви у матеріалах справи відсутні.

Згідно статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд, належним чином дослідивши матеріали справи та дійшов правильного висновку щодо задоволення заяви позивача про видачу наказів на виконання рішення третейського суду.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 43, 33-34, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Меблевий комбінат "Стрий" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2015 року у справі №910/614/15-г залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського міста Києва від 02.02.2015 року у справі №910/614/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/614/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий