ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2015 р.Справа № 923/1809/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Ліпчанської Н.В., Ярош А.І.

(Склад колегії суддів змінено на підставі розпорядження голови суду №163 від 25.03.2015р.)

При секретарі судового засідання: Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Невальонна Н.М., за довіреністю № б/н від 20.11.2014р.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії»

на рішення господарського суду Херсонської області від 03.02.2015р.

по справі № 923/1809/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроком»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії»

про стягнення 1 176 197,23 грн.

Встановила:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Украгроком» звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» 1 176 197,23 грн. заборгованості, з яких: 921 171,53 грн. - основний борг, 11 861,66 грн. - пеня, 12 871,16 грн. - 30% річних та 230 292,88 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача умов договору поставки № Чк210314/16 від 21.03.2014р. укладеного між сторонами.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 03.02.2015р. (суддя Остапенко Т.А.) позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроком» 921 171,53 грн. основного боргу, 11 861,66 грн. пені, 12 871,16 грн. 30% річних, 230 292,88 грн. штрафу та 23 523,94 грн. витрат по сплаті судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що з матеріалів справи підтверджується факт наявності у відповідача боргу перед позивачем, який підлягає стягненню на підставі ст. ст. 193,230-232 ГК України та ст. 611,625 ЦК України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати частково, залишивши задоволеним позов лише в частині стягнення основного боргу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу сторона посилається на те, що договір поставки № Чк210314/16 від 21.03.2014р. є неукладеним, оскільки сторонами не було узгоджено такі істотні умови, як найменування товару, ціну та його кількість, терміни поставки та оплати, тому правових наслідків він для сторін не створює.

На думку апелянта, договір поставки № Чк210314/16 від 21.03.2014р. є неукладеним на підставі ч.2 ст. 180 ГК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, не скористався наданим йому ст. 22 ГПК України правом та повноважного представника не направив.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до приписів п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140 „Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 101 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроком» (Продавець) був укладений договір поставки № Чк210314/16 на умовах товарного кредиту, згідно з яким ТОВ «Украгроком» зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в договорі передати (поставити) у власність ТОВ «СП «Злато Таврії» товар (насіння, добрива з мікроелементами для позакореневого підживлення, засоби захисту рослин), вказані у специфікаціях (додатках №1-7) до Договору, а ТОВ «СП «Злато Таврії» зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, прийняти товар та оплатити його вартість. Найменування товару, його кількість, терміни поставки та оплати, базис поставки визначаються у специфікаціях до договору, які є його невід'ємною частиною (а.с. 8-11).

Відповідно до пункту 1.4 Договору, факт поставки та передачі товару від Продавця до Покупця фіксується шляхом складання та підписання накладних (або актів приймання-передавання) повноваженими представниками сторін.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що ціна товару (в т.ч. ціна за одиницю товару), умови та витрати на доставку вказується сторонами в специфікаціях. Сплата ціни товару Покупцем здійснюється у гривнях України. Сторони можуть визначити в специфікації грошовий еквівалент ціни товару в іноземній валюті - у доларах США (євро).

Якщо у специфікації визначений еквівалент ціни товару (її частини) в доларах США (Євро), то сума ціни товару (її частина), яку має сплатити покупець у гривнях України, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її частини), вираженого в доларах США (євро), що зазначений в специфікаціях, на курс продажу гривні до долара США (євро), що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними Інтернет-сторінки www.currency.in.ua) на день, що передує дню оплати товару (її частини). Зазначена у специфікації, поряд з еквівалентом ціни товару у доларах США (євро), сума гривень, яка відповідає такому еквіваленту на день підписання сторонами специфікації не є окремим порядком визначення суми, яку покупець має сплатити у гривнях в якості ціни товару (її частини), а приймається включно для рахунків-фактур (п. 2.3 Договору).

У пункті 2.2. Договору сторони обумовили порядок оплати товару, згідно якого Покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в гривнях на банківський рахунок Продавця, вказаний в рахунку-фактурі. Оплата згідно рахунку-фактури дійсна в межах терміну, визначеного в ньому.

Пунктом 2.5. Договору встановлено, що оплата товару проводиться в терміни, які вказані в специфікаціях до даного договору. У випадку, якщо сторони передбачають в специфікаціях поетапну сплату ціни товару або поставка товару здійснюється у відповідності до кількох специфікацій і при цьому покупець порушує строк сплати передбаченого чергового платежу по специфікації або порушує строк сплати за однією із підписаних специфікацій, продавець надсилає покупцю вимогу про дострокову сплату всієї ціни поставленого товару не залежно від настання чергового етапу оплати, що передбачений специфікацією або настання строку оплати по іншим специфікаціям. В такому разі покупець зобов'язаний сплатити повну ціну поставленого товару впродовж семи днів з моменту направлення йому продавцем повідомлення про дострокову сплату ціни поставленого товару.

За умовами пунктів 3.1, 3.3 Договору, Продавець зобов'язаний передати товар Покупцеві в термін, в місці та на умовах, які вказані в специфікаціях до даного договору, а Покупець зобов'язаний сплатити вартість товару в установлені терміни та у визначеному порядку.

Згідно пункту 4.4 Договору, приймання товару по кількості та якості проводиться Покупцем у присутності уповноваженого представника Продавця в момент отримання товару від Продавця. Приймання товару Покупцем за кількістю підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною.

Договором встановлено, що він набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

На виконання умов договору Позивач поставив товар у кількості та асортименті, вказаних у Додатках (Специфікаціях) № 1-7 до Договору (а.с.12-18) на загальну суму 1 221 810,70 грн. з ПДВ, що підтверджується підписаними Сторонами видатковими накладними (а.с. 19-28).

Видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень.

Викладене свідчить, що позивач, передавши відповідачеві товар на підставі вказаних накладних, належним чином виконав свої зобов'язання за договором.

В порушення умов договору, відповідач здійснив лише часткову оплату вказаного товару сплативши за нього позивачеві 487 369 грн., що підтверджується копіями банківських виписок (а.с. 29-34), здійснив часткове повернення товару та взаємозалік (а.с. 28, 35), та не виконав свого обов'язку щодо оплати товару:

- за Додатком (Специфікацією) № 2 від 28.03.2014 р.: еквівалент 28 691,00 дол. США, що на дату підписання Специфікації відповідало 324 208,40 грн. - строк оплати до 10.11.2014 р.;

- за Додатком (Специфікацією) № 4 від 14.04.2014 р.: еквівалент 3 672,61 дол. США, що на дату підписання Специфікації відповідало 49 213,00 грн. - строк оплати до 10.11.2014 р.;

- за Додатком (Специфікацією) № 5 від 15.04.2014 р.: еквівалент 20 731,00 дол. США, що на дату підписання Специфікації відповідало 270 539,50 грн. - строк оплати до 10.11.2014 р.;

- за Додатком (Специфікацією) № 6 від 07.05.2014 р.: еквівалент 7 508,78 дол. США, що на дату підписання Специфікації відповідало 90 480,80 грн. - строк оплати до 10.11.2014 р.;

Станом на 07.11.2014 р. (останній робочий день, що передує дню оплати товару) курс продажу гривні до долару США (міжбанк) складав 15,20 грн. (а.с. 38).

Відповідно до умов оплати поставленого товару, узгоджених сторонами в п. 2.3., 2.5. Договору, сума основного боргу Покупця перед Постачальником становить 921 171,53 грн., що складається з відповідного розрахунку:

- за Додатком № 2: 436 103,20 грн. (28 691,00 дол. США * курс 15,20)

- за Додатком № 4: 55 823,67 грн. (3 672,61 дол. США * курс 15,20)

- за Додатком № 5: 315 111,20 грн. (20 731,00 дол. США * курс 15,20)

- за Додатком № 6: 114 133,46 грн. (7 508,78 дол. США * курс 15,20)

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 507/4 від 14 жовтня 2014 року з вимогою оплати існуючої заборгованості у триденний строк з дня одержання зазначеної претензії (а.с. 39-40).

Однак, відповідач відповіді на претензію не надав, оплату заборгованості не здійснив, внаслідок чого позивач звернувся до суду.

Статтею 509 Цивільного кодексу встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України - цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ч.1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ст. 712 ЦК України, які кореспондуються з вимогами ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Оскільки до договору поставки застосовуються загальні положення як до договору купівлі-продажу, то згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Зі змісту ст. 663 ЦК України вбачається, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме поставив відповідачу товар на обумовлених та зазначених в договорі умовах, що підтверджується видатковими накладними, які підписані обома сторонами, а відповідач виконав свої зобов'язання лише частково.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів сплати за отриманий товар відповідач до суду не надав, таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо існування заборгованості ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» перед ТОВ «Украгроком» у розмірі 921 171,53 грн., що підлягає стягненню.

Згідно з п. 5.2. Договору за порушення строків (термінів) платежів відповідач сплачує на користь позивача штраф у розмірі 25 (двадцять п'ять) відсотків від суми несплаченого платежу та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Сума простроченого платежу визначається ціною товару (її частиною), яку відповідач сплатив із запізненням. Якщо на момент подання позивачем вимоги або позову до суду щодо сплати відповідачем пені, ціна товару (її частина) не сплачена відповідачем, сума несплаченої ціни товару (її частини), для розрахунку пені, визначається відповідно до встановлених договором правил на день подання вимоги або позову щодо сплати пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи положення норм чинного законодавства України та умови договору, колегія суддів перевірила правильність розрахунку штрафу та пені за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі „Законодавство" та дійшла до висновку, що розрахунок штрафу та пені зроблено вірно.

Задовольняючи одночасно позовні вимоги про стягнення як пені, так і штрафу за порушення одних й тих самих грошових зобов'язань, суд виходить з того, що чинне законодавство України не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо передбачення умовами договору одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зазначену правову позицію наведено у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011р. № 42/252, від 09.04.2012р № 20/246-08.

Відповідно до пункту 5.3 Договору сторонами узгоджено, що керуючись положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України у випадку прострочення Покупцем платежу, сплата якого передбачена відповідно до умов цього договору, Покупець на вимогу Продавця сплачує останньому 30 (тридцять) відсотків річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 30 % річних здійснений позивачем, судова колегія дійшла висновку щодо правильності нарахування суми.

Отже, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у сумі 11 861,66 грн., 30 % річних у розмірі 12 871,16 грн. та 230 292,88 грн. штрафу за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про неукладеність договору колегією суддів до уваги не приймаються, з огляду на положення п.п.2.6 Постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013р. „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", якими встановлено, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Судова колегія зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт виконання договору поставки та при укладанні зазначеного договору сторонами були погоджені всі істотні умови господарського договору, а саме: предмет, ціна та строк дії договору.

Крім того, колегія суддів зауважує на тому, що в матеріалах справи наявні докази які свідчать про факт отримання товару та про наявність заборгованості.

Зазначені обставини свідчать про схвалення відповідачем договору поставки, а відповідно до ч. 2 ст. 241 ЦК України наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Апелянтом не наведено суду будь-яких доводів та не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б по суті спростовували висновки суду першої інстанції та доводили б помилковість оскаржуваного рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд всебічно та повно дослідив всі обставини справи , дав належну оцінку наявним у ній доказам і правильно застосувавши норми матеріального права обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача в повному обсягу і правові підстави для скасування або зміни цього рішення відсутні.

У зв'язку з таким апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2015 року зобов'язано апелянта доплатити судовий збір у сумі 1 332,25 грн. Зазначену вимогу скаржник не виконав.

Згідно з п. 7 Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р., № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" у випадку несплати судового збору у встановленому законі розміру суд має право стягнути недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, судова колегія стягує з ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» судовий збір у розмірі 1 332,25 грн.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 03.02.2015р. по справі № 923/1809/14 - без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» судовий збір у сумі 1 332 (одну тисячу триста тридцять дві) гривні 25 копійок на користь Державного бюджету України. (Отримувач коштів: Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса, код ЄДРПОУ отримувача: 38016923 , банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011 № рахунку: 2002, код бюджетної класифікації 22030001).

Господарського суду Херсонської області видати наказ.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 30.03.2015р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя А.І. Ярош