РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"24" березня 2015 р. Справа № 918/1702/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Мельник О.В. ,

суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Карпович О.В.

за участю представників сторін:

позивача- Дробот І.А. (довіреність №516-К-Н-О від 03.02.2015р.);

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відповідача- ФОП ОСОБА_1 на рішення господарського суду Рівненської області від 21.01.2015р. у справі №918/1702/14

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

м.Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.Рівне

про стягнення 51 170 грн. 71 коп. заборгованості за кредитним договором,-

Представнику Позивача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК Украї-ни. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу стороною заявлено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 21.01.2015р. у справі №918/1702/14 (суддя Павленко Є.В.) частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства комерцій-ний банк «Приватбанк» (надалі в тексті - Банк) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі в тексті - Підприємець) про стягнення 51 170 грн. 71 коп. заборгованості за кредит-ним договором.

Рішення суду вмотивоване тим, що Відповідач не виконав належним чином умов договору, внаслідок чого утворилася заборгованість по простроченому кредиту в сумі 35 510 грн. 37 коп. та комісії за користування кредитом в сумі 1 601 грн. 90 коп., які є обґрунтованими та підлягають стя-гненню на користь Позивача. Разом з тим, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволен-ня визнано вимоги Позивача про стягнення 8 475 грн. 14 коп. заборгованості по відсотках за кори-стування кредитом та 2 620 грн. 58 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту. Однак, відмовле-но в стягненні з Відповідача 962 грн. 72 коп. заборгованості з прострочених процентів за користу-вання кредитом через невірне обчислення їх суми.(арк.справи 196-199).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу до Рівненсь-кого апеляційного господарського суду, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги, скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 21.01.2015р. та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте із порушенням норм проце-суального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповід-ністю обставинам справи висновків, викладених у рішенні. Апелянт зазначає, що між сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору. Крім того, вказує, що у заяві про відкриття банківського рахунку взагалі не йде мова про кредит, а тому договору кредиту і не було.(арк.спра-ви 209-211).

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду у даній справі від 20.02.2015р. поновлено пропущений строк, прийнято до провадження апеляційну скаргу Відповідача та приз-начено справу до слухання на 24.03.2015р.(арк.справи 206, 207).

Позивач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, однак, в судовому засіданні апеляційної інстанції 24.03.2015р. його представник заперечив проти доводів апеляцій-ної скарги, надавши свої пояснення суду.

Відповідач не забезпечив явки свого представника в призначене на 24.03.2015р. судове за-сідання, хоч про час та місце розгляду скарги був повідомлений у встановленому порядку.(арк. справи 216-218). Проте, така неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки, ухвалою суду апе-ляційної інстанції у даній справі від 20.02.2015р. явка представників сторін не визнавалась обов'я-зковою і колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу по суті за наявних у справі матеріа-лів.(арк.справи 207).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інс-танції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Національним Банком України 05.10.2011р. видано ПАТ КБ «Приватбанк» ліцензію №22 на право надання банківських послуг.(арк.справи 11).

Банком затверджено Умови та правила надання банківських послуг (надалі в тексті - Умо-ви) і Тарифи Банку (надалі в тексті - Тарифи), витяги з яких є в матеріалах справи і які розміщені в мережі Інтернет і є у вільному доступі на сайті http://privatbank.ua.(арк.справи 31-41, 42-44).

Так, згідно п.3.2.1.1.1 Умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнен-ня обігових коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про роз-мір ліміту Банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені за-соби електронного зв'язку Банку та клієнта. Кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди.(п.3.2.1.1.3 Умов).

Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Відповідно до п.3.2.1.1.6 Умов, під-писавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться Банком в однос-торонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і клієнта.

Згідно з пунктом 3.2.1.1.8 Умов, проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про при-єднання клієнта до Умов (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зраз-ками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/ Інтернет клієнт-банк або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі).

Відповідно до п.3.2.1.4.1 Умов за користування кредитом у період з дати виникнення дебе-тового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує відсот-ки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (дифе-ренційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулен-ня дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця, розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборго-ваності.(п.3.2.1.4.1.1 Умов).

При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулен-ню, клієнт виплачує Банку за користування кредитом проценти у розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню (п.3.2.1.4.1.2 Умов).

Відповідно до пункту 3.2.1.4.1.3 зазначених Умов, у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважає-ться простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються пору-шеними.

Крім того, при порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов'язання, клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборго-ваності. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами, клієнт сплачує Бан-ку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зо-бов'язань.

Під терміном «непогашення кредиту» мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п.3.2.1.4.1.4 Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводи-ться до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за креди-том. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нараху-вання відсотків здійснюється у дату сплати (п.3.2.1.4.9 Умов).

У відповідності до пункту 3.2.1.4.4 Умов клієнт сплачує Банку винагороду за використання Ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2 першого числа кожного місяця у розмірі 0,9% від су-ми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, у передбаченому Умовами порядку.

Відповідно до пункту 3.2.1.2.3.4 Умов Банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування, вимагати від клієнта достро-кового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом у повному обсязі шляхом подання відповідного повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2013р. ФОП ОСОБА_1 приєдналася до Умов та погодилася з тарифами шляхом підписання Заяви про відкриття поточного рахунку, а також Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що разом складають Договір бан-ківського обслуговування від 25.04.2013р.(надалі в тексті - Договір).(арк.справи 29-зворот, 30).

Матеріалами справи стверджено, що 26.04.2013р. на виконання умов Договору Банк відк-рив Підприємцю поточний рахунок НОМЕР_1 та встановив кредитний ліміт в сумі 34 000 грн., який у подальшому корегувався Банком.(арк.справи 45).

Так, 02.09.2013р. кредитний ліміт було збільшено до 36 000 грн., а 02.03.2014р. - зменшено до 35 948 грн. 52 коп.(арк.справи 46-47).

Як вбачається з матеріалів справи, договірні зобов'язання з повного та своєчасного погашен-ня кредиту Відповідач не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 35 510 грн. 37 коп. простроченої заборгованості по тілу кредиту, 1 601 грн. 90 коп. комісії за користування кре-дитом нарахованих та 9 437 грн. 86 коп. несплачених відсотків за період з 06.05.2014р. по 30.05. 2014р. за ставкою 48% та з 01.07.2014р. по 31.10.2014р. за ставкою 56%.(арк.справи 46, 72-74, 143-153).

Крім того, Позивач скористався своїм правом та в силу ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 ГК України та Договору нарахував 2 620 грн. 58 коп. пені за період з 06.05.2014р. по 31.10.2014р.(арк. справи 154-155).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні ос-каржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що скарга Відповідача безпідставна і не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті - ГК України) - госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов'язань і є обов'язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов'язан-ня у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті - ЦК України).

Зобов'язанням, відповідно до ст.509 ЦК України - є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості та пені за кредитним договором.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення Договору 25.04.2013р. між сторо-нами виникли кредитні відносини, оскільки взаємовідносини сторін підпадають під дефініцію стат-ті 1054 ЦК України, коли за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитода-вець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, вста-новлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, ст.345 Господарського кодексу України (надалі в тексті - ГК України) передбаче-но, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, су-ма і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань по-зичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.(ст.1049 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з роз-строченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимага-ти дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.(ст.1050 ЦК України).

Таким чином - факт отримання Відповідачем кредитних коштів зумовлює виникнення у ньо-го зобов'язання повернути їх, а також сплатити проценти.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що Банком правомірно нараховано 35 510 грн. 37 коп. простроченої заборгованості за кредитом та 1601 грн. 90 коп. простроченої комісії і зазначені суми підлягають стягненню з Відповідача у пов-ному обсязі.

Крім того, перевіривши розрахунок місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку, що при обчисленні суми заборгованості з прострочених процентів за користування креди-дитними коштами Банк припустився помилки через неповідомлення Відповідача про збільшення процентної ставки. А тому обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення є вимога про стяг-нення 8 475 грн. 14 коп. заборгованості з прострочених процентів за користування кредитними коштами. Разом з тим, 962 грн. 72 коп. нараховані безпідставно, тому суд першої інстанції право-мірно відмовив у їх стягненні.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або однос-тороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобо-в'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного ко-дексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відпо-відно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 ГК України, виконання зобов'язання може за-безпечуватися зокрема неустойкою.

Як зазначалось вище, Договором (п.3.2.1.4.1.3 Умов) за порушення клієнтом будь-якого гро-шового зобов'язання передбачено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіряючи рішення в цій частині, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про підставність нарахування та стягнення 2 620 грн. 58 коп. пені за період 06.05.2014р. - 31.10.2014р.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання Скаржника на неукладеність Договору і, як наслідок - відсутність в нього обов'язку здійснювати оплату кредитних коштів, процентів і комісії, позаяк матеріалами справи стверджено надання Підприємцем письмової згоди на приєднання до Умов та тарифів, що вбачається із підписаних заяв про приєднання до умов та відкриття банківсь-кого рахунку. Крім того, матеріалами справи, а саме виписками з банку по рахунку вбачається, що Відповідач своїми конклюдентними діями - сплатою коштів по лімітній кредитній лінії, погодився з усіма умовами Договору і виконував їх.(арк.справи 29-зворот, 30, 46, 72-74, 143-153).

З огляду на зазначені обставини, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту і обсягу зобов'язань Відповідача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку щодо част-кового задоволення позову.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи про-цесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийня-того у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодек-су України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення гос-подарського суду Рівненської області від 21.01.2015р. у справі №918/1702/14 залишити без задово-лення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №918/1702/14 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.