ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

25 березня 2015 р. Справа № 902/198/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до: Іллінецького державного аграрного коледжу, м. Іллінці, Вінницька область

про про стягнення 17 316 грн 14 коп. заборгованості згідно договору № 13/3257-ТУ-1

За участю секретаря судового засідання Миколюк М.Г.

За участю представників:

позивача: Безпалюк Олександр Леонідович, довіреність №14-95 від 18.04.2014 р., паспорт АВ 207252 виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 11.04.2001 р.

відповідача: Слободяник Ольга Анатолїївна, довіреність № б/н від 04.03.2015 р., паспорт АВ 990635 виданий Іллінецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 17.04.2012 р.

ВСТАНОВИВ :

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано позов до Іллінецького державного аграрного коледжу про стягнення 17 316 грн 14 коп. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 13/3257-ТЕ-1 від 29.01.2013 р., з яких 8 810 грн 92 коп. основного боргу, 6 070 грн 53 коп. пені, 1 108 грн 27 коп. інфляційних втрат та 1 326 грн 41 коп. - 3 % річних.

Ухвалою суду від 18.02.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/198/15 та призначено до розгляду на 05.03.2015 р.

05.03.2015 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву з обгрунтовуючими доказами, яким останній заперечує щодо заявленого позову та просить в його задоволенні відмовити посилаючись на те, що коледж є бюджетною установою і в зв'язку з відсутністю грошових коштів немає змоги оплачувати заборгованість за відсутності коштів.

Також відповідач посилається на проведення оплати суми боргу за договором купівлі-продажу природного газу № 13/3257-ТЕ-1 від 29.01.2013 р. в 2014 році в підтвердження чого надав платіжне доручення від 13.02.2014 р. № 111.

З метою надання сторонами додаткових доказів розгляд справи ухвалою суду від 05.03.2015 р. відкладено до 25.03.2015 р.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В судовому засіданні 25.03.2015 р. оголошувалась перерва в межах дня з метою надання представниками сторін додаткових доказів.

25.03.2015 р. в судовому засіданні представником відповідача подано письмове клопотання про зменшення розміру пені.

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав повністю мотивуючи обставинами викладеними в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову в засіданні суду заперечує мотивуючи тим, що борг за договором 2013 року було сплачено в 2014 році.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

29.01.2013 р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Іллінецьким державним аграрним коледжом (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3257-ТЕ-1 (а.с 14-19, т.1).

За умовами Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах даного Договору. Газ, що продається за даним Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (п.п.1.1, 1.2 Договору).

Сторони домовились, що Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 210 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів. Обсяги газу , що планується передати за Договором , можуть змінюватись Сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.п.2.1, 2.1.1 Договору).

Пунктами 5.1, 5.2 Договору сторони домовились, що ціна на газ для теплопостачальних підприємств та послуг з його транспортування встановлюється Національною комісією регулювання електроенергетики України та за 1 000 куб.м природного газу становить 1 309,20,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

За умовами договору в платіжних дорученням Покупець повинен обов'язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як попередня оплата за умови відсутності заборгованості за Договором (п.6.3 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується сторонами в засіданні суду, за період з січня 2013 року по грудень 2013 року позивач на умовах Договору купівлі-продажу природного газу № 13/3257-ТЕ-1 від 29.01.2013 р. передав, а відповідач прийняв природний газ в кількості 127,105 тис. куб. м. на загальну суму 166 405 грн 86 коп., що стверджується обопільнопідписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу за період з січня 2013 по грудень 2013 року (а.с. 20-26, т.1).

За отриманий природний газ відповідач здійснив з позивачем частковий розрахунок в сумі 157 594 грн 94 коп., що стверджується наданими сторонами розрахунковими документами за вказаний період та не заперечується представниками сторін в засіданні суду.

Матеріали справи свідчать, що останній платіж за природний газ отриманий в грудні 2013 року на умовах Договору купівлі-продажу № 13/3257-ТЕ-1 від 29.01.2013 р. відповідач здійснив в сумі 20 502 грн 07 коп., тоді як відповідно до акту приймання-передачі природного газу, спожитого в грудні 2013 року сплатити необхідно було 29 312 грн 99 коп.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем за спожитий природний газ в 2013 року, який поставлений на умовах Договору купівлі-продажу № 13/3257-ТЕ-1 від 29.01.2013 р. складає 8 810 грн 92 коп. (166 405,86-157 594,94).

Крім того, з наданих сторонами документів вбачається, що відповідач протягом всього періоду отримання природного газу на умовах Договору купівлі-продажу № 13/3257-ТЕ-1 від 29.01.2013 р. здійснював платежі з простроченням строків сплати.

З огляду на те, що відповідач невчасно здійснював розрахунки за отриманий природний газ, позивач, крім заявлення основної суми боргу за отриманий природний газ в 2013 році, на підставі п.7.3. Договору та ст. 625 ЦК України здійснив нарахування відповідачу до сплати також пені в сумі 6 070 грн 53 коп., 1 326 грн 41 коп. - 3 % річних та 1 108 грн 27 коп. - інфляційних втрат окремо по кожному із актів приймання-передачі природного газу з урахуванням здійснених проплат.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення між сторонами Договору купівлі-продажу природного газу № 13/3257-ТЕ-1 від 29.01.2013 р. між сторонами виникли зобов'язання, які мають правову природу договору купівлі-продажу.

Згідно ст.655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказувалось судом вище, за умовами пункту 6.1 Договору № 13/3257-ТЕ-1 від 29.01.2013 р., остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу .

Тобто, починаючи з 14 числа місяця, наступного за розрахунковим відповідач вважається тами що прострочив сплату за отриманий природний газ на умовах Договору по позову та є боржником.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Беручи до уваги викладене, а також те, що станом на день розгляду справи в суді відповідач не зміг надати належні та допустимі докази щодо сплати боргу за отриманий в 2013 році природний газ на умовах Договору купівлі-продажу № 13/3257-ТЕ-1 від 29.01.2013 р. в сумі 8 810 грн 92 коп., суд вважає заявлену суму основного боргу в розмірі 8 810 грн 92 коп. обґрунтованою та правомірною, а тому позов в цій частині підлягає повному задоволенню.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 6 070 грн 53 коп. за період з 14.02.2013 р. по 11.08.2014 р., 1 326 грн 41 коп. - 3% річних за період з 14.02.2013 р. по 11.08.2014 р. та 1 108 грн 27 коп. - інфляційних втрат за зобов'язаннями жовтня - грудня 2013 року окремо по кожному із актів приймання-передачі природного газу з урахуванням здійснених проплат за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.3,4 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Розділом 7 Договору сторони передбачили відповідальність за неналежне виконання зобов'язань.

Зокрема, пунктом 7.2 сторони передбачили, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. Договору він у безспірному порядку зобов'язаний сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ , що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства.

Провівши перевірку наданого позивачем розрахунку судом виявлено ряд помилок.

Зокрема позивачем невірно визначалась кінцева дата закінчення періоду прострочення боржника, оскільки п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Вказана помилка допущена позивачем в розрахунках за кожним із актів приймання-передачі природного газу.

Наведені вище помилки позивача спричинили невірне визначення кінцевих сум пені та 3 % річних.

В результаті проведеного судом перерахунку ним отримано наступні значення пені та 3 % річних:

- за січень 2013 року (період прострочення з 14.02.2013 р. по 27.02.2013 р.) - 181,25 грн пені (заявлено 194,20 грн), 36,25 грн - 3 % річних (заявлено 38,84 грн);

- за лютий 2013 року (період прострочення з 14.03.2013 р. по 25.09.2013 р.) - 2 489,63 грн пені (заявлено 2 350,33 грн), 525,07 грн - 3 % річних (заявлено 527,75 грн);

- за березень 2013 року (період прострочення з 14.04.2013 р. по 25.09.2013 р.) - 1 716,86 грн пені (заявлено 1 726,47 грн), 365,84 грн - 3 % річних (заявлено 368,06 грн);

- за квітень 2013 року (період прострочення з 14.05.2013 р. по 25.09.2013 р.) - 992,81 грн пені (заявлено 999,70 грн), 214,68 грн - 3 % річних (заявлено 216,27 грн);

- за жовтень 2013 року (період прострочення з 14.11.2013 р. по 20.11.2013 р.) - 36,77 грн пені (заявлено 42,02 грн), 8,49 грн - 3 % річних (заявлено 9,70 грн);

- за листопад 2013 року (період прострочення з 14.12.2013 р. по 26.12.2013 р.) - 55,21 грн пені (заявлено 59,46 грн), 12,74 грн - 3 % річних (заявлено 13,72 грн);

- за грудень 2013 року (період прострочення з 14.01.2014 р. по 11.08.2014 р. - кінцева дата нарахування штрафних санкцій визначена позивачем в розрахунку заборгованості) - 869,02 грн пені (заявлено 698,36 грн), 152,08 грн - 3 % річних (заявлено 152,08 грн).

Таким чином після перерахунку судом отримано 6 341,55 грн пені та 1 315,15 грн - 3% річних в зв'язку з чим в стягненні 11,26 грн 3 % річних слід відмовити як заявлених безпідставно.

При цьому з огляду на те, що визначення періодів прострочення, а також ціни позову належить до виключної прерогативи позивача судом брались до уваги ті значення пені та 3 % річних, які вказувались ним в розрахунках у тих випадках коли судом було отримано більші значення ніж зазначено позивачем в розрахунку.

Враховуючи те, що позивачем в процесі розгляду справи не заявлялось про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені, то судом при розгляді справи бралась до уваги сума пені заявлена позивачем в позовній заяві (6 070,53 грн), а не сума отримана судом при здійсненні перерахунку (6 341,55 грн), яка є більшою ніж та, що заявлена позивачем до стягнення.

Разом з тим, оцінивши надані сторонами докази наявні в матеріалах справи, стосовно вимог про стягнення пені, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені в зв'язку з тим, що Коледж є бюджетною установою та фінансується з державного бюджету, а також враховуючи важкий матеріальний стан, спричинений недофінансуванням навчального закладу, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 233 ГК України. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені, суд взяв до уваги майновий стан відповідача (важке матеріальне становище, що підтверджено відповідними документами - кошторис на 2013 рік, 2014 рік, план асигнувань загального фонду бюджету на 2013-2014 роки, звіт про заборгованість за бюджетними коштами (форма № 7д, № 7М) на 1 січня 2014 року та на 1 січня 2015 року, розшифровка кредиторської заборгованості відповідача станом на 1 січня 2014 року та на 1 січня 2015 року (1 778 523,61 грн та 4 625 044,27 грн), розшифровка дебіторської заборгованості відповідача станом на 1 січня 2014 року та на 1 січня 2015 року (94 462,13 грн та 146 125,79 грн), довідки про підтвердження залишкових коштів загального та спеціального фондів державного або місцевих бюджетів на реєстраційних рахунках станом на 1 січня 2014 року), ступінь виконання відповідачем взятого на себе зобов'язання по сплаті заборгованості (станом на день розгляду справи в суді борг у відповідача перед позивачем за отриманий природний газ складає відносно невелику суму у порівнянні із загальною сумою поставки - 8 810,92 - 166 405,86, тобто рівень оплати становить 94,71 % тощо).

Крім того, судом взято до уваги той факт, що відповідач по справі згідно положень п.п.1.1, 1.4 статуту не здійснює підприємницької діяльності, а є вищим навчальним закладом першого рівня акредитації, який здійснює освітню діяльність, пов'язану із здобуттям вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем "Молодший спеціаліст", заснований на державній формі власності, який фінансується з Державного бюджету та відноситься до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України України. Головним завданням Коледжу є здійснення освітньої діяльності.

Розрахунки за отриманий природний газ для опалення приміщення Коледжу відповідач здійснює по мірі надходження бюджетних коштів з Державного бюджету України.

Також суд зазначає, що негативні наслідки заподіяні простроченням відповідача компенсовані заявленням вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Враховуючи викладені обставини в сукупності суд, користуючись правом, наданим йому ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України та п.3 ст.83 ГПК України, зменшує розмір заявленої до стягнення пені на 50 % з 6 070 грн 53 коп. до 3 035 грн 27 коп.

Зменшуючи розмір пені лише на 50 % судом з метою дотримання балансу інтересів сторін даного спору взято до уваги також і негативний фінансовий результат позивача, який на підтвердження наявності збитків надав суду звіт про фінансові результати за 9 місяців 2014 року.

Судом також здійснено перевірку правильності нарахування позивачем інфляційних втрат, за результатами чого судом виявлено помилку в розрахунку останнього, яка спричинена неправильним складанням кінцевих сум отриманих при нарахуванні інфляційних втрат за кожним актом приймання-передачі природного газу.

Так, якщо скласти суми інфляційних нарахувань, отриманих при розрахунку по кожному акту приймання-передачі окремо, то отримаємо кінцеву суму 1 108,28 грн, тоді як позивачем заявлено 1 108,27 грн.

Враховуючи те, що позивачем не подано заяви про збільшення розміру позовних вимог чи виправлення допущених арифметичних помилок в розрахунку інфляційних втрат, суд задовольняє інфляційні втрати в сумі 1 108 грн 27 коп., як такі що заявлені обґрунтовано.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Заперечення відповідача наведені у його відзиві оцінюються судом критично, оскільки є юридично неспроможними та не спростовують правомірності та обгрунтованості заявленого позову.

Зокрема посилання відповідача на те, що усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду не є підставою для припинення цивільно-правового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 13/3257-ТЕ-1 від 29.01.2013 р. в зв'язку з неоплатою прийнятого природного газу.

Суд зауважує, що перелік підстав для припинення зобов'язання визначено в главі 50 ЦК України "Припинення зобов'язання" (ст.ст. 598-609 ЦК України) і до яких не віднесено тієї підстави на яку вказує відповідач у своєму відзиві.

Відхиляючи вказаний довід відповідача судом враховано правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 3-28гс12 відповідно до якої на підставі частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р. відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Твердження відповідача про відсутність боргу перед позивачем в зв'язку із сплатою залишку боргу в 2014 році за платіжним дорученням № 111 від 13.02.2014 р. не приймається судом до уваги виходячи з наступного.

Як вбачається із графи "Призначення платежу" у вказаному платіжному дорученні зазначено про оплату за природній газ по акту № 1 від 07.02.2014 р. за договором № 599/14-ТЕ-1 від 03.02.2014 р.

Судом встановлено, що між сторонами 03.02.2014 р. було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 599/14-ТЕ-1 предметом якого була поставка природного газу в 2014 році.

Згідно п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої постановою правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22 реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Доказів погодження сторонами віднесення платежу за платіжним дорученням № 111 від 13.02.2014 р. в рахунок погашення заборгованості за договором № 13/3257-ТЕ-1 від 29.01.2013 р. матеріали справи не містять.

При цьому позивач в усних поясненнях заперечуючи щодо віднесення платежу за платіжним дорученням № 111 від 13.02.2014 р. в рахунок погашення заборгованості за договором № 13/3257-ТЕ-1 від 29.01.2013 р. вказує на те, що даний платіж було зараховано як оплата за поставлений природній газ по договору № 599/14-ТЕ-1 від 03.02.2014 р.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з врахуванням вищевикладених мотивів щодо часткового зменшення розміру пені та часткової відмови в стягненні 3 % річних.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача вимог згідно ст.49 ГПК України з врахуванням того, що в частині зменшення пені судовий збір покладається на відповідача, а в частині часткової відмови в стягненні 3 % річних на позивача.

25.03.2015 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-5, 4-6, 22, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 42, 43, 44, 49, 82, п.3 ст.83, ст.ст.84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Іллінецького державного аграрного коледжу, вул.Червона площа, 2, м.Іллінці, Іллінецький район, Вінницька область, 22700 (ідентифікаційний код - 35830913) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул.Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001 (ідентифікаційний код - 20077720) - 8 810 грн 92 коп. - основного боргу, 3 035 грн 27 коп. - пені, 1 315 грн 15 коп. - 3 % річних, 1 108 грн 27 коп. - інфляційних втрат та 1 825 грн 81 коп. - відшкодування витрат по сплаті удового збору.

3. В стягненні 3 035 грн 26 коп. - пені, 11 грн 26 коп. - 3 % річних втрат відмовити.

4. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30 березня 2015 р.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.