КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа№ 911/2653/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Авдеєва П.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 31.03.2015 року по справі № 911/2653/14 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" на ухвалу господарського суду Київської області від 08.09.2014 року у справі № 911/2653/14 (суддя - Карпечкін Т.П.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Інформаційні комп'ютерні

системи"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед"

про стягнення 725 890,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Інформаційні комп'ютерні системи" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" про стягнення 725 890,42 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.09.2014 року припинено провадження по справі № 911/2653/14 у зв'язку із затвердженням мирової угоди.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" звернулось із апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Київської області від 08.09.2014 року та клопотанням про поновлення пропущеного строку.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого суду обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2015 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Апеляційний господарський суд, відмовляючи у задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" про поновлення пропущеного ним строку на подання апеляційної скарги, в ухвалі від 22.01.2015 вказав, що ухвалу господарського суду Київської області про припинення провадження у справі № 911/2653/14 прийнято 08.09.2014, а з апеляційною скаргою товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" звернулось лише 30.12.2014, тобто з перевищенням строку подання апеляційної скарги понад 3 місяці. Разом з тим, при вирішенні питання щодо прийняття апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед", апеляційний господарський суд мав керуватися оцінкою та аналізом всіх наведених скаржником у клопотанні про відновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги доводів, товариству з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" згідно штемпелю господарського суду Київської області (на звороті арк.с. 104) було надіслано ухвалу господарського суду Київської області від 08.09.2014 лише 15 грудня 2014 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2015 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" задоволено. Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2015 скасовано, справу № 911/2653/14 передано до Київського апеляційного господарського суду для вирішення питання щодо прийняття до провадження апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" на ухвалу господарського суду Київської області від 08.09.2014 у справі № 911/2653/14.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" по справі № 911/2653/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Куксова В.В., Авдеєва П.В.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2015 року по справі № 911/2653/14 відновлено строк на подання апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" та прийнято її до провадження і призначено перегляд ухвали на 31.03.2015 року.

Приватним акціонерним товариством "Інформаційні комп'ютерні системи" на підставі ст. 96 ГПК України не надано до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Оскільки під час перегляду ухвали апеляційний суд обмежений строком розгляду апеляційної скарги в 15 днів, клопотань про продовження строку розгляду в порядку ст. 69 ГПК України сторонами не подавалися, за власної ініціативи суд позбавлений продовжувати термін розгляду справи, то враховуючи викладене, а також наявність в матеріалах справи всіх необхідних для перегляду ухвали доказів, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутністю представників сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала господарського суду Київської області від 08.09.2014 року по справі № 911/2653/14 - залишається без змін, виходячи з наступного.

Як визначає ст. 106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема ухвала про затвердження мирової угоди (п. 9 ч. 1 ст. 106 ГПК України).

Апеляційні скарги на ухвали місцевого суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення господарського суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, приватне акціонерне товариство "Інформаційні комп'ютерні системи" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" про стягнення 725 890,42 грн.

08.09.2015 року від сторін по справі надійшло клопотання про затвердження мирової угоди.

Згідно ст. 22 ГПК України відповідач у справі наділений правом визнати заявлені позовні вимоги повністю або частково.

Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ст. 78 ГПК України до прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Таким чином, з огляду на наведені норми закону господарський суд, затверджуючи мирову угоду і припиняючи провадження у справі, повинен перевірити, чи не суперечить вона законодавству і чи не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.09.2014 року припинено провадження по справі № 911/2653/14 у зв'язку із затвердженням мирової угоди.

Відповідно до п. 3.19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову (частини перша і третя статті 78 ГПК). Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді (стаття 28 ГПК).

Мирова угода може бути укладена і стосовно певної частини позовних вимог.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання.

Суддя має роз'яснити сторонам процесуальні наслідки припинення провадження зі справи, зазначивши про це в ухвалі.

В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 80 ГПК), а також вирішуються питання, пов'язані з судовими витратами у справі. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочини відрізняються від інших юридичних фактів тим, що правочини є вольовими актами, спрямованими на досягнення певного правового результату; завжди є діями фізичної або юридичної особи та є правомірними діями, що тягнуть виникнення або видозміни регулятивних цивільних правовідносин, а воля в правочинах завжди спрямована саме на встановлення, зміну, припинення тощо цивільних прав і обов'язків.

Тобто, правочин може бути як підставою призупинення, поновлення, реалізації тощо правовідносин, так і водночас і підставою припинення одних правовідносин та підставою виникнення або зміни інших правовідносин.

Отже, укладена та затверджена господарським судом міста Києва мирова угода відповідає вищезазначеним положенням, а тому є таким правочином, який відповідно до законодавства України повинен бути виконаний належним чином і відповідно до умов укладеної угоди.

У даній мировій угоді сторони погодились (домовились) як про предмет угоди, так і щодо строків його виконання до 31.03.2015.

Тобто, сторонами досягнуто згоди щодо вирішення спору іншим шляхом, застосовуючи ті заходи, які були зазначені у тексті мирової угоди, а саме: оплата позивачу заборгованості, тому з моменту затвердження судом мирової угоди припиняються зобов'язання за одними правовідносинами та виникають зобов'язання, що випливають за мировою угодою.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тому, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо виконання умов мирової угоди позивач, у порядку позовного провадження, може звернутись до господарського суду з позовною заявою про примусове виконання мирової угоди.

Крім того, у разі ухилення однієї із сторін від виконання мирової угоди наказ про примусове виконання не може бути видано, оскільки провадження зі справи господарським судом припинено, однак інша сторона у цьому випадку не позбавлена права звернутися на загальних підставах з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Так, відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Вказане кореспондується і з п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з яким підлягають виконанню Державною виконавчою службою ухвали, постанови судів у господарських справах.

Стаття 19 Закону України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Так, зокрема, у виконавчому документі повинні бути зазначені:

1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ;

2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ;

3) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання чинності рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою.

Тобто, згідно з вимогами згаданого вище Закону України "Про виконавче провадження", якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам його статті 19, то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини 2 статті 3 цього Закону і підлягає її виконанню державною виконавчою службою.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку щодо того, що мирова угода та ухвала суду про затвердження мирової угоди відповідають вимогам як ст. 19 вказаного Закону так і чинному законодавству, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву про затвердження мирової угоди, затвердив її т припинив провадження у справі.

Що стосується апеляційної скарги, в якій апелянт не погоджується з тим, що в аспекті мирової угоди вказуються штрафні санкції, то требу зазначити, що суд першої інстанції в даному випадку не розглядає по суті позовні вимоги, а лише перевіряє відповідність мирової угоди нормам діючого законодавства України.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала господарського суду Київської області від 08.09.2014 року у справі № 911/2653/14 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" на ухвалу господарського суду Київської області від 08.09.2014 року у справі № 911/2653/14 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 08.09.2014 року у справі № 911/2653/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/2653/14 повернути до господарського суду Київської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді П.В. Авдеєв

В.В. Куксов