ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Справа № 908/4129/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКорсака В.А.,
суддівДанилової М.В.(доповідача), Данилової Т.Б.
за участю представників:
позивача, відповідачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлено належним чином)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акіонерного товариства "Запоріжтрансформатор"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 13.01.2015 р.
у справі №908/4129/14 господарського суду Запорізької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод металевих рукавів"
до проПублічного акіонерного товариства "Запоріжтрансформатор" стягнення 103 330, 39 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод металічних рукавів" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акіонерного товариства "Запоріжтрансформатор" про стягнення заборгованості за договором поставки № К003904 від 12.03.2013 р. в сумі 103 330,39 грн., в тому числі основного боргу у розмірі 76 356,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 11 651,93 грн., пені у розмірі 13 973,15 грн. та 3 % річних у розмірі 1 349,31 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод металевих рукавів" посилається на приписи ст.ст. 549, 625, 712 Господарського кодексу України та умови укладеного між сторонами договору, відповідно до якого Публічному акіонерному товариству "Запоріжтрансформатор" було поставлено товар (підтверджується накладними №РН-0000035 від 12.02.2014 р. та № РН-0000036 від 12.02.2014 р.), однак, зобов'язання з оплати вказано товару відповідачем не виконано.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.11.2014 р. у даній справі (суддя Кагітіна Л.П.) позов задоволено частково: стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод металевих рукавів" 76 356,00 грн. основного боргу, 9 298,70 грн. пені, 1 349,31 грн. -3% річних, 11 651,93 грн. - інфляційних втрат, 1 973, 12 грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.01.2015 р. у даній справі (колегія суддів: головуючий Фоміна В.О., судді Крестьянінов О.О., Шевель О.В.) рішення господарського суду Запорізької області від 20.11.2014 р. в частині стягнення пені та судового збору змінено: замість "9 298, 31 грн." та "1 973, 12 грн." читати "7 754,84 грн." та "1 921, 94 грн.", в іншій частині рішення залишено без змін.

Публічне акіонерне товариство "Запоріжтрансформатор", не погодившись з судовим рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.01.2015 р. змінити, шляхом зменшення розміру пені до суми, що не перевищує 3 000, 00 грн., посилаючись на неналежне дослідження всіх доказів в їх сукупності та встановлення всіх обставин, необхідних для правильного вирішення спору, що призвело, на думку скаржника, до невідповідності висновків апеляційного суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 02.03.2015 р. касаційну скаргу Публічного акіонерного товариства "Запоріжтрансформатор" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.03.2015 р.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2013 р. між ТОВ "Запорізький завод металевих рукавів" (постачальник) та ПАТ "Запоріжтрансформатор" (покупець) укладено договір поставки №003904, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язався передати (поставити) в обумовлені строки покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму (п.1 договору).

Відповідно до п.п. 2.1 - 2.2. договору поставці за договором підлягає наступний товар: металеві рукава, компенсатори. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, по видам, типам, розмірам визначаються специфікаціями, які є невід'ємною частиною діючого договору.

Згідно до п. 3.1. договору поставка товару здійснюється в наступний строк: 20 календарних днів з моменту підписання сторонами специфікації до діючого договору, якщо інше не передбачено в специфікаціях до договору.

Пунктом 3.2 договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ - склад покупця (м. Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, 3) згідно Інкотермс в редакції 2000 р., якщо інше не передбачено в специфікаціях до діючого договору.

Відповідно до п. 3.4. договору приймання товару по кількості та якості здійснюється на підставі транспортних та супровідних документів, наданих постачальником.

Згідно до 5.4. договору, покупець сплачує товар в наступному порядку: 100% від вартості товару протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару на склад покупця, якщо інше не передбачено в специфікаціях до договору.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 р., в частині виконання гарантійних зобов'язань постачальника, передбачених договором до спливу строку дії гарантії (п. 7.1 договору).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору поставки №К003904 від 12.03.2013 р., відповідо до специфікації №1 від 12.03.2013 р., яка є невід'ємною частиною договору, 12.02.2014 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод металевих рукавів" за видатковими накладними №РН-0000035 та №РН-0000036 було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 76 356,00 грн.

Підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод металевих рукавів" до суду з позовом у даній справі стало не невиконання Публічним акціонерним товариством "Запоріжтрансформатор" своїх зобов'язань щодо оплати поставленого товару за договором поставки, внаслідок чого утворилась заборгованості у розмірі 103 330,39 грн., з яких: 76 356,00 грн. основного боргу, 11 651,93 грн. - інфляційних втрат, 13 973,15 грн. - пені, 1 349,31 грн. - 3 % річних за прострочення платежу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 712 Цивільного кодексу України За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором поставки, правомірною вимогою є стягнення з Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" основного боргу у розмірі 76 356, 00 грн., 11 651, 93 грн.-інфляційних втрат та 1 349,31 грн.-3 % річних.

Стосовно нарахування пені, суд апеляційної інстанції не погоджуючись з висновком суду першої інстанції вказав наступне.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами ч.ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд апеляційної інстанції вірно встановив, що відповідно до п.6.3.1.1 договору за прострочку виконання зобов'язань по діючому договору винна сторона зобов'язана сплатити іншій стороні пеню в розмірі 0,1 % від ціни невиконаного зобов'язання за кожен день прострочки.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що проведений місцевим судом розрахунок пені не відповідає вказаним положенням законодавства та укладеного між сторонами договору, оскільки проведено за більший період.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції правомірно нарахував пеню за період з 15.03.2014 р. по 15.09.2014 р. у розмірі 7 754, 84 грн.

В свою чергу, Публічне акціонерне товариство "Запоріжтрансформатор" просило зменшити розмір пені до суми, що не перевищує 3 000, 00 грн. у зв'язку з тяжким фінансовим становищем, в якому знаходиться підприємство.

Суди попередніх інстанцій дійшли, на думку колегії суддів касаційної інстанції правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного клопотання про зменшення розміру пені, оскільки зменшення штрафних санкцій на підставі тяжкого фінансового стану боржника не може вважатися безумовною підставою для застосування положень п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, а боржник в свою чергу у випадку порушення ним грошового зобов'язання не може посилатись на неможливість його виконання.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, судова колегія вважає прийняту у справі постанову апеляційного суду, якою змінено рішення суду першої інстанції, такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, та прийнята у відповідності до норм чинного законодавства, у зв'язку з чим підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Натомість, доводи, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акіонерного товариства "Запоріжтрансформатор" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.01.2015 р. у справі № 908/4129/14 господарського суду Запорізької області залишити без змін.

Головуючий суддя В. Корсак

Судді: М. Данилова

Т. Данилова