РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015Справа №910/3612/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»

до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця», Державного підприємства «Південна залізниця», Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» та Державного підприємства «Одеська залізниця»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Державна адміністрація залізничного транспорту України

про визнання недійсними кредитних договорів.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасники судового процесу:

від позивача: Кучерявий Д.В., за довіреністю, Якимчук О.С., за довіреністю

від відповідача - 1: Бершадська І.М., за довіреністю

від відповідача - 2: Матюх О.Ю., за довіреністю, Марчук О.Л., за довіреністю

від відповідача - 3: Перець С.В., за довіреністю

від відповідача - 4: Ковба В.А., за довіреністю

від відповідача - 5: не з'явився

від третьої особи: Корсун Ю.Ю., за довіреністю, Чмелевська М.О., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - відповідач - 1), Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» (далі - відповідач - 2), Державного підприємства «Південна залізниця» (далі - відповідач - 3), Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (далі - відповідач - 4) та Державного підприємства «Одеська залізниця» (далі - відповідач - 5) про визнання недійсними кредитних договорів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.02.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/3612/15-г, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Державну адміністрацію залізничного транспорту України, розгляд справи призначено на 18.03.2015 р.

16.03.2015 р. представником відповідача - 1 були подані документи для долучення до матеріалів справи.

16.03.2015 р. представником відповідача - 5 через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано письмовий відзив на позов.

17.03.2015 р. представником відповідача - 2 через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано письмовий відзив на позов.

18.03.2015 р. представником третьої особи через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано письмові пояснення.

18.03.2015 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано заяву про долучення документів до матеріалів справи.

18.03.2015 р. представником відповідача - 4 через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано письмовий відзив на позов.

18.03.2015 р. представником відповідача - 1 через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

18.03.2015 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 18.03.2015 р. представники учасників судового процесу з'явились.

У судовому засіданні 18.03.2015 р. судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 25.03.2015 р.

19.03.2015 р. представником відповідача - 4 було подано письмовий відзив на позов.

25.03.2015 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано заяву про уточнення позовних вимог.

25.03.2015 р. представником відповідача - 1 через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано письмові пояснення.

У судове засідання 25.03.2015 р. представники позивача з'явились, надали свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представники відповідачів 1, 2, 3 та 4 у судове засідання 25.03.2015 р. з'явились, надали свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечували.

Представник відповідача - 5 у судове засідання 25.03.2015 р. не з'явився.

Представники третьої особи у судове засідання 25.03.2015 р. з'явились, надали свої пояснення по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з твердженнями Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - позивач), 27.11.2014 р. з офіційного Інтернет сайту Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі - третя особа) йому стало відомо, що Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - відповідач - 1) було укладено з Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-західна залізниця» (далі - відповідач - 2), Державним підприємством «Південна залізниця» (далі - відповідач - 3), Державним територіально-галузевим об'єднанням «Львівська залізниця» (далі - відповідач - 4) та Державним підприємством «Одеська залізниця» (далі - відповідач - 5) кредитні договори.

На думку позивача, при укладенні зазначених кредитних договорів відповідачами було допущено порушення діючого законодавства, оскільки відповідачами 2 - 5 було здійснено залучення кредитних коштів відповідача - 1 без дотримання обов'язкової процедури, встановленої Законом України «Про здійснення державних закупівель», що призвело до порушення інтересів позивача, як банківської установи, яка в тому числі надає фінансові послуги, пов'язані з кредитуванням, оскільки позбавило позивача можливості прийняти участь у процедурі відбору кредитора.

Відповідачі 1, 2, 3, 4 та 5 проти задоволення позову заперечують, з тих підстав, що дії відповідачів є законними, а охоронювані законом права та інтереси позивача не були порушені укладенням оспорюваних кредитних договорів.

Судом встановлено, що 29.10.2014 р. між відповідачем - 1 та відповідачем - 2 було укладено Кредитний договір № 869/31/2 (далі - Кредитний договір - 1), відповідно до умов якого банк (відповідач - 1) зобов'язується надати на умовах цього договору, а позичальник (далі - відповідач - 2) зобов'язується отримати, належним чином використати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі 300 000 000,00 грн., а також сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

29.10.2014 р. між відповідачем - 1 та відповідачем - 3 було укладено Кредитний договір № 870/31/2 (далі - Кредитний договір - 2), відповідно до умов якого банк (відповідач - 1) зобов'язується надати на умовах цього договору, а позичальник (далі - відповідач - 3) зобов'язується отримати, належним чином використати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі 300 000 000,00 грн., а також сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

29.10.2014 р. між відповідачем - 1 та відповідачем - 4 було укладено Кредитний договір № 868/31/2 (далі - Кредитний договір - 3), відповідно до умов якого банк (відповідач - 1) зобов'язується надати на умовах цього договору, а позичальник (далі - відповідач - 4) зобов'язується отримати, належним чином використати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі 200 000 000,00 грн., а також сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

29.10.2014 р. між відповідачем - 1 та відповідачем - 5 було укладено Кредитний договір № 871/31/2 (далі - Кредитний договір - 4), відповідно до умов якого банк (відповідач - 1) зобов'язується надати на умовах цього договору, а позичальник (далі - відповідач - 5) зобов'язується отримати, належним чином використати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі 200 000 000,00 грн., а також сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до частин 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель» цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт і послуг, за умови, що вартість предмета закупівлі (без урахування податку на додану вартість), товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень, а робіт - 1 мільйон гривень.

Абзацом десятим частини третьої статті 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель» встановлено, що дія цього Закону не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є послуги фінансових установ, в тому числі міжнародних фінансових організацій, пов'язані із залученням кредитних ресурсів та коштів до статутного капіталу замовником.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Пунктом п'ятим частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги, як надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до абзацу вісімнадцятого частини першої статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

З огляду на вищенаведені приписи законодавства, надання банком фінансового кредиту є фактично наданням фінансової послуги, а тому дія Закону України «Про здійснення державних закупівель» в редакції, чинній станом на дату укладення оспорюваних Кредитних договорів, не поширювалась на правовідносини відповідачів.

Крім того, у листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України б/н б/д визначено, що у разі, якщо замовником передбачена закупівля послуги фінансової установи пов'язаної із залученням кредитних ресурсів замовником, то таку закупівлю замовник може здійснювати без проведення процедур закупівель відповідно до абзацу 10 ч. 3 ст. 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11 (далі - Постанова) правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З огляду на вищенаведене, у суду відсутні правові підстави вважати, що оспорювані Кредитні договори суперечать Закону України «Про здійснення державних закупівель», іншим актам законодавства, що унеможливлює визнання їх недійсними з підстав, вказаних позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Пунктом 2.10 Постанови визначено, що якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Частиною першою ст. 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивачем не було належним чином обґрунтовано чим саме були порушені його права при укладенні відповідачами Кредитних договорів, стороною яких позивач не є.

Більше того, частина перша статті 627 Цивільного кодексу України дає право сторонам вільно обирати контрагента та визначати умови договору з урахуванням вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оскільки чинне на дату укладення Кредитних договорів законодавство не містило жодних вимог до відповідачів 2 - 5 та обмежень щодо обрання контрагента, останні законно скористалися своїм правом, наданим їм вищезазначеною статтею ЦК України.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про визнання недійсними Кредитних договорів не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 30.03.2015 р.

Суддя О.В. Нечай