КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р. Справа№ 18/122-12/2

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання - Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Пархомчук Р.І., представник за довіреністю б/н від 22.09.2014р.;

Соколов А.О., представник за довіреністю б/н від 22.09.2014р.;

від відповідача: Чередник О.М., представник за довіреністю №17/03-15 від 17.03.2015р.;

від прокуратури: Біньковська А.В., посвідчення №009568 від 15.10.2012р.;

Розглянувши апеляційну скаргу Приватно-орендної агрофірми "Україна"

на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014 року (підписано - 01.12.2014р.)

у справі №18/122-12/2 (головуючий суддя: Конюх О.В., судді: Лилак Т.Д., Ярема В.А.)

за позовом Приватно-орендної агрофірми "Україна"

до Державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України"

за участю прокуратури Київської області

про стягнення 17118871,75грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватно-орендна агрофірма "Україна" (далі - Позивач) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України" (далі - Відповідач) про стягнення 17118871,75грн., в тому числі: 16769891,85 грн. основного боргу, 165780,72 грн. пені, 110360,38 грн. процентів річних та 72838,80 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №1/51 від 31.03.2010р. в частині оплати виконаних робіт за 2010 та 2011 роки.

Позивач 22.10.2014 подав до суду першої інстанції заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 17274236,56грн., в тому числі 16769891,85 грн. основного боргу, 165780,72 грн. пені, 218792,12 грн. процентів річних, 119771,87 грн. інфляційних втрат. Заява обґрунтована тим, що станом на вересень 2014р. збільшився термін прострочення боржника, у зв'язку з чим позивач донарахував згідно ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.10.2014 р. прийнято до провадження заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

26.11.2014 позивачем до місцевого господарського суду подано уточнення позовних вимог від 25.11.2014 р., в якому позивач на підставі поданих первинних документів уточнив розрахунок позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 16804778,85 грн. основного боргу, 158476,05 грн. пені, 226979,61 грн. процентів річних та 92374,97 грн. інфляційних втрат, а всього 17282609,48 грн., та судові витрати.

Розглянувши подану заяву про уточнення позовних вимог від 25.11.2014р., Господарський суд Київської області встановив, що позивач збільшує розмір позовних вимог, у зв'язку із деталізацією та уточненням розрахунку, що є правом позивача, передбаченим ст. 22 ГПК України, відповідно судом прийнято вказану заяву до розгляду.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.2014 р. у справі №18/122-12/2 у позові Приватно-орендній агрофірмі "Україна" до Державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України" відмовлено повністю.

Вказане рішення суду мотивоване тим, що позивачем подано позов, підставою якого є укладений Договір № 1/51 про надання послуг від 31.03.2010р. та неналежне його виконання відповідачем, яке полягає у нездійсненні оплати за виконані роботи в порядку та на умовах цього Договору з врахуванням положень Договору комісії № 2/52 від 31.03.2010р. Разом із тим, рішенням Господарського суду Київської області від 27.08.2014р. у справі №911/357/13-г, яке в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили, визнано недійсним договір про надання послуг за №1/51, укладений 31.03.2010р. між Приватно-орендною агрофірмою «Україна» та Державним сільськогосподарським підприємством «Головний селекційний центр України». Крім того, рішенням Господарського суду Київської області від 25.04.2013р. у справі № 911/972/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2013р. та постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2014р. визнано недійсним договір комісії №2/52, укладений 31.03.2010р. між Приватно-орендною агрофірмою «Україна» та Державним сільськогосподарським підприємством «Головний селекційний центр України». Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позов, заявлений про примусове виконання відповідачем обов'язків, передбачених недійсним договором, задоволенню не підлягає

Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, Приватно-орендна агрофірма "Україна" звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014 р. у справі №18/122-12/2 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилається на те, що хоча договір, який є підставою позову, визнаний недійсним, проте оскільки він фактично виконувався обома сторонами, і повернути все виконане за договором не видається за можливе, зобов'язання припинилися лише на майбутнє, отже у відповідача перед позивачем існує зобов'язання з оплати фактично виконаних робіт за договором.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Приватно-орендної агрофірми "Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014 р. у справі №18/122-12/2 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2014р. у справі №18/122-12/2 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Кропивна Л.В. (доповідач), судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.) вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження, а її судовий розгляд призначено на 24.12.2014р.

23.12.2014р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України" надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014р. у справі №18/122-12/2 у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014р. апеляційну скаргу Приватно-орендної агрофірми "Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014 року у справі №18/122-12/2 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Чорна Л.В.

24.12.2014р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Приватно-орендної агрофірми "Україна" надійшло клопотання про долучення платіжного доручення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 21.01.2015р. у зв'язку з неявкою у судове засідання представників відповідача та прокуратури.

14.01.2015р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечив, проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення суду залишити без змін та відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015р. у справі №18/122-12/2 у зв'язку з виходом судді Смірнової Л.Г. з відпустки, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г, Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015р. у справі №18/122-12/2 прийнято апеляційну скаргу Приватно-орендної агрофірми "Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014 року у справі №18/122-12/2 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г, Чорна Л.В.

21.01.2015р. у судовому засіданні колегією суддів оголошено перерву до 25.02.2015р.

24.02.2015р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України" надійшли додаткові пояснення, у яких відповідач зазначив, що вимоги, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, оскільки укладений сторонами договір суперечить чинному законодавству, з підстав чого і визнаний недійсним, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Від Приватно-орендної агрофірми "Україна" 24.02.2015р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від надійшли пояснення, у яких позивач виклав розрахунок позовних вимог, просив рішення суду у даній справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р. у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р. апеляційну скаргу Приватно-орендної агрофірми "Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014 р. у справі №18/122-12/2 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Чорна Л.В.

В судовому засіданні 25.02.2015р. колегією суддів оголошено перерву до 18.03.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2015р. у справі №18/122-12/2 у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2015р. апеляційну скаргу Приватно-орендної агрофірми "Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014 р. у справі №18/122-12/2 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Смірнова Л.Г.

У судове засідання 18.03.2015р. представник прокуратури не з'явився, розгляд справи було відкладено на 25.03.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015р. у справі №18/122-12/2 у зв'язку з виходом судді Чорної Л.В. з відпустки, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г, Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015р. у справі №18/122-12/2 прийнято апеляційну скаргу Приватно-орендної агрофірми "Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014 р. у справі №18/122-12/2 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г, Чорна Л.В.

25.03.2015р. у судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційного оскарження, просив суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014р. у справі №18/122-12/2 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

25.03.2015р. у судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт залишити без змін.

25.03.2015р. у судовому засіданні прокурор у справі просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як випливає з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 31.03.2010р. між Приватно-орендною агрофірмою "Україна" (виконавець) та Державним сільськогосподарським підприємством "Головний селекційний центр України" (замовник) укладено Договір №1/51 про надання послуг (далі - Договір №1/51). Згідно з умовами даного договору, замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надавати послуги у рослинництві та послуги, супутні веденню сільськогосподарської діяльності, від передпосівної підготовки, посіву, збирання врожаю до пакування, зберігання сільгосппродукції, використання сільгосптехніки, знищення буряну, а також надання консультативних послуг тощо.

Крім того, відповідно до п. 1.3. Договору № 1/51 замовник взяв на себе безумовне та безвідкличне зобов'язання доручити виключно виконавцю реалізувати сільгосппродукцію на умовах договору комісії.

Пунктами 2.1, 2.2 Договору № 1/51 сторони визначили планову врожайність на один гектар та встановили, що у випадку, коли фактичні обсяги врожаю будуть меншими, здійснюється відповідний перерахунок вартості наданих послуг з врахуванням фактичних обсягів врожаю, що узгоджується в окремому додатку. Вартість послуг вказується в актах наданих послуг (пункт 2.4), розрахунки проводяться в безготівковій формі протягом 3-х днів після підписання Акту наданих послуг (пункти 2.5, 2.6). у випадку порушення строків проведення розрахунків замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості послуги за кожен день прострочення (пункт 5.2).

Додатком 2 до Договору № 1/51 сторони погодили розцінки за види робіт (послуг), виходячи з ціни за 1 га. Технічним завданням на 2010р. - 2011р. сторони погодили, що загальна площа земель, на яких необхідно провести роботи - 954 га (300 га - вирощування кукурудзи, 225 га - сої, 304 га - ріпаку озимого, 95га - пшениці озимої, 30 га - вівса).

01.12.2010 сторонами підписано та скріплено печатками акти про прийняття-передачу виконання робіт та відповідні ним технологічні карти всього на суму 3370240,55 грн., а саме:

№1 на суму 108675,00 грн.;

№2 на суму 567105,46 грн.;

№3 на суму 996388,44 грн.;

№4 на суму 199430,59 грн.;

№5 на суму 239545,93 грн.;

№6 на суму 31289,39 грн.;

№7 на суму 15634,58 грн.;

№8 на суму 103173,55 грн.;

№9 на суму 69979,42 грн.;

№10 на суму 57161,92 грн.;

№11 на суму 338614,98 грн.;

№12 на суму 319012,49 грн.;

№3/1 на суму 4726,81 грн.;

№7/1 на суму 12371,59 грн.;

№ 9/1 на суму 11898,37 грн.;

№10/1 на суму 208018,58 грн.;

№ 12/1 на суму 87213,45 грн.;

Колегія суддів зазначає, що позивач в розрахунку позовних вимог помилково посилається на суму 3370267,55грн., оскільки вона не відповідає дійсним обставинам, та наявним в матеріалах справи актам про прийняття-передачу виконання робіт.

31.03.2010р. між Державним сільськогосподарським підприємством "Головний селекційний центр України" (комітент) та Приватно-орендною агрофірмою "Україна" (комісіонер) укладено договір комісії №2/52 (далі Договір №2/52). Згідно з умовами даного договору комісіонер за дорученням комітента за винагороду зобов'язується здійснити від свого імені реалізацію врожаю сільгоспкультур, зібраних за Договором про надання послуг №1 від 31.03.2010р. Комісіонер зобов'язаний після виконання доручення представити комітенту звіт, а також на його вимогу - копії укладених договорів (пункти 2.1.6 та 2.1.7). За виконання доручення комітент сплачує комісіонеру винагороду в розмірі 0,5% від суми договорів з покупцями (пункт 4.1). У випадку наявності непогашених зобов'язань за договором про надання послуг №1 від 31.03.2010р. комітент зобов'язується не вимагати погашення зобов'язань комісіонера перед комітентом за договором комісії, а припинити зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, підтверджених Актом звірки взаємних розрахунків (пункт 3.1.4).

Додатком №1 від 27.10.2010р. до Договору № 2/52 комітент доручив комісіонеру реалізувати зерно кукурудзи в кількості 500±10% за ціною не нижче 1520 грн. за тонну.

Сторонами підписано Акт приймання-передачі виконаних робіт від 04.01.2011р. щодо реалізації 481,87 тон кукурудзи вартістю 756535,90 грн., транспортні послуги 24093,50 грн. винагорода комісіонера - 3662,21 грн. 04.01.2011р. підписано Акт №1/1 заліку взаємних вимог на суму 732442,40 грн.

Додатком №2 від 04.01.2011р. до Договору № 2/52 комітент доручив комісіонеру реалізувати зерно кукурудзи в кількості 200±10% за ціною не нижче 1650 грн. за тонну.

Сторонами підписано Акт приймання-передачі виконаних робіт від 25.01.2011р. щодо реалізації 189,47 тон кукурудзи вартістю 312625,50 грн., винагорода комісіонера - 1563,13 грн. 25.01.2011р. підписано Акт №2 заліку взаємних вимог на суму 312625,50 грн.

Додатком №3 від 01.03.2011р. до Договору № 2/52 комітент доручив комісіонеру реалізувати зерно сої в кількості 72136 тон за ціною не нижче 3800,00 грн. за тонну.

Сторонами підписано Акт приймання передачі-виконаних робіт від 01.03.2011р. щодо реалізації 72,136 тон сої вартістю 274116,80 грн., винагорода комісіонера - 1370,58 грн. 01.03.2011р. підписано Акт №3 заліку взаємних вимог на суму 274116,80 грн.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї із сторін.

За таких обставин, сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог на суму 1319184,70 грн.

Позивач стверджує, що за взаємною згодою сторін він викупив у відповідача залишки вирощених сільгоспкультур на загальну суму 994439,84грн. (72,11 тон жита, 83,982 тон пшениці, 5,280 тон вівса, 110,00 тон сої, 291,742 тон кукурудзи). В матеріалах справи наявні накладні, за якими відбувався викуп сільгосппродукції позивачем у відповідача всього на суму 994439,84 грн., а саме:

накладна від 19.11.2010р. № 450-Н на суму 15 964,00 грн.;

накладна від 01.12.2010р. № 470-Н на суму 434 977,50 грн.

накладна від 04.01.2011р. № 4-Н на суму 80 770,50 грн.;

накладна від 06.01.2011р. № 5-Н на суму 367 447,84 грн.;

накладна від 30.03.2011р. № 83-Н на суму 90000,00 грн.;

накладна від 31.03.2011р. № 86-Н на суму 5280,00 грн.

Розрахунок за вказаними накладними відбувся шляхом заліку однорідних грошових вимог, про що сторонами було складено та підписано Акти заліку взаємних вимог від 31.12.2010р. №1, від 06.01.2011р. №1, від 28.03.2011р. № 4, копії яких наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, по акти про прийняття-передачу виконання робіт від 01.12.2010р. несплаченою залишилася сума 1056616,01 грн. (3370240,55 грн. (сума актів від 01.12.2010р.) - 1319184,70 грн. (сума заліку за договором комісії) - 994439,84 грн. (вартість викупленої позивачем сільгосппродукції).

01.03.2011р. по Договору № 1/51 про надання послуг сторонами підписано проміжні акти про прийняття-передачу виконаних робіт від 01.03.2011р. та відповідні ним технологічні карти всього на суму 988179,26 грн. а саме:

№1 на суму 106390,57 грн.,

№2 на суму 20403,90 грн.;

№3 на суму 49683,81 грн.;

№4 на суму 61756,89 грн.;

№5 на суму 78711,44 грн.;

№6 на суму 6043.62 грн.;

№7 на суму 138743,60 грн.;

№8 на суму 141573,90 грн.;

№9 на суму 15447,00 грн.;

№10 на суму 14348,40 грн.;

№11 на суму 15021,60 грн.;

№12 на суму 7174,20 грн.;

№13 на суму 88870,38 грн.;

№14 на суму 145050,35 грн.;

№15 на суму 98959,60 грн.

Колегія суддів зазначає, що позивач в розрахунку позовних вимог помилково посилається на суму 988209,26 грн., оскільки вона не відповідає дійсним обставинам та наявним в матеріалах справи проміжним актам про прийняття-передачу виконаних робіт.

Умовами пункту 2.6 Договору №1/51 передбачено, що після підписання акту наданих послуг оплата наданих за цим договором послуг здійснюється замовником не пізніше 3-х днів після підписання акту наданих послуг.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив, що Договір № 1/51, який є підставою позову, визнано в судовому порядку недійсним, що в свою чергу і стало підставою для відмови у стягненні заборгованості за виконані роботи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Київської області від 27.08.2014р. у справі № 911/357/13-г, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір про надання послуг за №1/51, укладений 31.03.2010р. між Приватно-орендною агрофірмою «Україна» та Державним сільськогосподарським підприємством «Головний селекційний центр України».

При цьому вказаним рішенням визначено, що зобов'язання за спірним договором вважаються недійсними на майбутнє з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.04.2013р. у справі № 911/972/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2013р. та постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2014р., визнано недійсним договір комісії за №2/52, укладений 31.03.2010р. між Приватно-орендною агрофірмою «Україна» та Державним сільськогосподарським підприємством «Головний селекційний центр України».

Залишаючи без змін вказані судові акти, Вищий господарський суд України зазначив, що зобов'язання за спірним договором вважаються недійсними на майбутнє з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили.

Відповідно до статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, пунктом 2.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Якщо господарське зобов'язання припиняється лише на майбутнє, господарським судам слід виходити з того, що у відповідних випадках і неможливості повернення одержаного за зобов'язанням у натурі правові наслідки такої недійсності визначаються відповідно до статті 216 ЦК України та частини другої статті 208 ГК України.

Разом з тим якщо за правочином, визнаним недійсним, права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, то наслідки у вигляді реституції застосовані бути не можуть, але згідно з частиною другою статті 236 ЦК України можливість настання таких прав та обов'язків у майбутньому припиняються.

Місцевий господарський суд не надав належної уваги вказаним обставинам.

Отже, відповідно до статті 207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) Договір № 1/51 визнано недійсним на майбутнє, з моменту набрання чинності рішенням суду, а саме з 06.09.2014 р. Так само, договір комісії за №2/52 визнано судом недійсним на майбутнє, з моменту набрання чинності рішенням суду, а саме з 25.07.2013 р.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Враховуючи те, що договір № 1/51 його сторонами частково виконано, позивачем відповідачу надано послуги та виконано передбачені договором роботи, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами за 2010, 2011 роки - позивач має право на оплату виконаних робіт, відповідно до вимог закону та договору.

Викладена судом першої інстанції правова позиція з приводу того, що у разі недійсності договору надані, але не оплачені відповідачем послуги, не можуть обчислюватися за узгодженими сторонами у недійсному правочині цінами, не відповідає букві та духу закону при застосуванні реституційної компенсації .

Разом з тим передбачений законом механізм здійснення грошової компенсації при неможливості повернення отриманого у натурі, зокрема тоді, коли отримане полягає у наданій послузі , не спростовує законної презумпції того, що розмір взаємних зобов'язань сторін був рівнозначним.

При цьому норми закону про безпідставне грошове збагачення однієї сторони за рахунок іншої можуть бути застосовані судом лише тоді, коли суду надані реальні докази на підтвердження тієї обставини , що отримана однією із сторін грошова сума явно перевищує вартість наданої нею послуги.

Таких доказів матеріали справи не містили, а відповідач, як і прокурор, судам обох інстанцій не надали.

За таких обставин справи при вирішенні спору у даній справі підлягала застосуванню вартість послуг , яка визначена сторонами і узгоджена ними на стадії укладення договорів, які у подальшому були визнані недійсними з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням і зобов'язання за якими були припинені на майбутнє.

За приписами статті 526 ЦК України та статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 ЦК України.

Умовами пункту 2.6 Договору №1/51 передбачено, що після підписання акту наданих послуг оплата наданих за цим договором послуг здійснюється замовником не пізніше 3-х днів після підписання акту наданих послуг.

На підставі встановлених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг, підтверджений актами про прийняття-передачу виконання робіт від 01.12.2010р., у сумі 1056616,01 грн. (3370240,55 грн. (сума актів від 01.12.2010р.) - 1319184,70 грн. (сума заліку за договором комісії) - 994439,84 грн. (вартість викупленої позивачем сільгосппродукції) та борг, підтверджений проміжними актами про прийняття-передачу виконаних робіт від 01.03.2011, у сумі 988179,26 грн. Всього 2044795,27грн.

Пунктом 5.3 Договору №1/51 передбачено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача передбачену договором пеню за шість місяців згідно вимог частини 6 ст. 232 ГК України з 05.12.2010р. по 05.07.2011р. в сумі 81889,83 грн. нараховану на залишок заборгованості по Актам прийому-передачі робіт від 01.12.2010р., а також пеню, нараховану на загальну вартість прийнятих робіт за Актами від 01.03.2011р. за шість місяців згідно вимог частини 6 ст. 232 ГК України з 05.03.2011р. по 05.09.2011р. в сумі 76586,22 грн.

Апеляційним господарським судом перевірено розрахунок заявлених до стягнення сум пені.

Відповідно до розрахунку суду, сума пені за шість місяців згідно вимог частини 6 ст. 232 ГК України, з 05.12.2010р. по 05.06.2011р., нарахована на залишок заборгованості по Актам прийому-передачі робіт від 01.12.2010р. - 1056616,01грн., складає 82112,09грн. Сума пені, нарахована на загальну вартість прийнятих робіт за Актами від 01.03.2011р. - 988179,26 грн., за шість місяців згідно вимог частини 6 ст. 232 ГК України, з 05.03.2011р. по 05.09.2011р. складає 77632,99грн.

Оскільки сума пені, заявлена позивачем, є меншою, стягненню підлягає пеня, у сумі, заявленій позивачем, а саме 158476,05грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача нараховані на залишок заборгованості по Актам від 01.12.2010р. згідно ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 05.12.2010р. по 22.10.2014р. в сумі 121065,23 грн. та інфляційні втрати в сумі 70236,08 грн., а також нараховані на суму по Актам від 01.03.2011р. згідно ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 05.03.2011р. по 22.10.2014р. в сумі 105914,38 грн. та інфляційні втрати за період з 05.03.2011р. по 22.10.2014р. в сумі 22138,89 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку суду, сума 3% річних, нарахована на залишок заборгованості по Актам прийому-передачі робіт від 01.12.2010р. - 1056616,01грн., за період з 05.12.2010р. по 22.10.2014р. складає 123146,42грн. Сума 3% річних, нарахована на загальну вартість прийнятих робіт за Актами від 01.03.2011р. - 988179,26 грн., за період з 05.03.2011р. по 22.10.2014р., складає 107860,44грн.

Оскільки сума 3% річних, заявлена позивачем, є меншою, стягненню підлягають 3%, у сумі, заявленій позивачем, а саме 226979,61грн.

Відповідно до розрахунку суду, сума інфляційних втрат, нарахована на залишок заборгованості по Актам прийому-передачі робіт від 01.12.2010р. - 1056616,01грн., за період з 05.12.2010р. по 22.10.2014р. складає 272181,16грн. Сума інфляційних втрат, нарахована на загальну вартість прийнятих робіт за Актами від 01.03.2011р. - 988179,26 грн., за період з 05.03.2011р. по 22.10.2014р., складає 221594,53грн.

Проте, оскільки сума інфляційних втрат, заявлена позивачем, є меншою, стягненню підлягають інфляційні втрати, у сумі, заявленій позивачем, а саме 92374,97грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача вартість наданих позивачем послуг з вирощування сільгоспкультур в 2010р. в сумі 3732411,64 грн., а в 2011 році в сумі 11027514,94 грн., визначаючи вказані суми як добуток засіяної площі на планову врожайність (визначену пунктом 2.1 Договору №1/51) та на вартість на момент реалізації за вирахуванням вартості виконаних робіт, зазначеної в Актах приймання виконаних робіт від 01.12.2010 та 01.03.2011.

Зазначені вимоги не підлягають задоволенню судом з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2.1 Договору № 1/51 вартість наданих за цим договором послуг, по вирощуванню відповідних сільськогосподарських культур, беручи до уваги, зокрема, але не виключно обсяги робіт та відповідні витрати виконавця для їх виконання, дорівнює вартості цих сільськогосподарських культур на момент реалізації, з розрахунку їх планової врожайності на один гектар: кукурудзи - 7 тон, пшениці озимої - 6 тон, ріпаку озимого - 3 тони, сої - 2,2 тони, соняшнику - 2 тони.

Здійснюючи нарахування зазначених вище сум, позивачем залишено поза увагою п.2.2. Договору № 1/51, відповідно до якого, у разі, коли фактичні обсяги врожаю сільськогосподарських культур будуть меншими за обсяги, що зазначені у п.2.1. цього договору, здійснюється відповідний перерахунок вартості наданих послуг з урахуванням фактичних обсягів врожаю сільськогосподарських культур.

Дослідивши акти про прийняття-передачу виконаних робіт від 01.12.2010, колегія суддів встановила, що фактичні обсяги врожаю були меншими за обсяги, зазначені у п.2.1. Договору № 1/51.

Крім того, відповідно до пункту 2.4. Договору № 1/51, вартість наданих послуг вказується в актах наданих послуг, які підписуються сторонами.

Як встановлено судом вище, в матеріалах справи, містяться підписані сторонами акти на загальну суму 4358419,81 грн. (3370240,55 грн. за 2010 рік та 988179,26 грн. за 2011).

На підставі наведеного, вимоги про стягнення 14759926,58 грн. належним чином не доведені та суперечать пунктам 2.2. та 2.4. Договору №1/51.

Щодо посилань відповідача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях, про невідповідність Договору № 1/51 вимогам чинного законодавства,колегія суддів зазначає наступне.

Вказані відповідачем обставини, були предметом дослідження у судовій справі Господарського суду Київської області № 911/357/13-г, за результатами якої було прийнято рішення про визнання недійсним договору про надання послуг за №1/51, укладеного 31.03.2010р. на майбутнє, з моменту набрання чинності рішенням суду, а саме з 06.09.2014.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За таких обставин справи, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції у даній справі та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Понесені по справі господарські витрати відповідно до вимог статті 49 ГПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Задовольнити частково апеляційну скаргу Приватно-орендної агрофірми "Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014 р. у справі №18/122-12/2.

2.Скасувати рішення Господарського суду Господарського суду Київської області від 26.11.2014 р. у справі №18/122-12/2.

3.Прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

4.Стягнути з Державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України" (08401, Київська обл., м.Переяслав-Хмельницький, вул. Новокиївське шоссе,1-а, ) на користь Приватно-орендної агрофірми "Україна"(08440, Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с.Велика Каратуль, код ЄДРПОУ 03756,27 грн. (два мільйона сорок чотири тисячі сімсот дев'яносто п'ять гривень 27 копійок) боргу, 158476,05грн. (сто п'ятдесят вісім тисяч чотириста сімдесят шість гривень 05 копійок) пені, 226979,61 грн. (двісті двадцять шість тисяч дев'ятсот сімдесят дев'ять гривень 61 копійка) 3% річних, 92374,97грн. (дев'яносто дві тисячі триста сімдесят чотири гривні 97 копійок) інфляційних втрат, 9397,12 грн. (дев'ять тисяч триста дев'яносто сім гривень 12 копійок) судового збору за подання позову, 5333,50 грн. (п'ять тисяч триста тридцять три гривні 50 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

5.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6.Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

7.Матеріали справи №18/122-12/2 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

Л.В. Чорна