КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р. Справа№ 910/13200/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Новікова М.М.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бобровського Петра

Костянтиновича

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.11.2014 р.

у справі № 910/13200/14 (головуючий суддя Головіна К.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Бобровського Петра

Костянтиновича

до Товариства з обмеженою відповідальністю

„Трансмарі"

про стягнення 533 590, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва звернулась фізична особа - підприємець Бобровський Петро Костянтинович з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі" про стягнення заборгованості в розмірі 533 590, 00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем рішень Господарського суду міста Києва від 15.10.2012 р. у справі № 05-5-7/1716-48/391-2012 та від 10.02.2014 р. у справі № 05-5-49/6217, якими встановлено порушення відповідачем умов договорів позики від 19.07.2002 р., від 09.08.2002 р., від 04.10.2002 р., від 07.10.2002 р. та стягнуто заборгованість за цими договорами. ТОВ "Трансмарі" вказані рішення не виконало, а тому має сплатити пеню, відсотки, 3 % річних та інфляційну складову боргу від основного зобов'язання.

В позові ФОП Бобровський П.К. просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі -206 991,00 грн., 100 531, 00 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами, 33 027,00 - 3% річних та інфляційну складову боргу у сумі 193 041,00 грн., а всього - 533 590, 00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.11.2014 року у справі № 910/13200/14 позов Фізичної особи - підприємця Бобровського Петра Костянтиновича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі" про стягнення 533 590,00 грн. задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі" на користь Фізичної особи - підприємця Бобровського Петра Костянтиновича 100 531 (сто тисяч п'ятсот тридцять одну) грн. 00 коп. - відсотків за користування чужими грошовими коштами, 33 027 (тридцять три тисячі двадцять сім) грн. 00 коп. - 3% річних, інфляційну складову боргу у сумі 193 041 (сто дев'яносто три тисячі сорок одну) грн. 00 коп. У решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі" до Держаного бюджету України витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 531 (шість тисяч п'ятсот тридцять одну) грн. 98 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, фізична особа - підприємець Бобровський Петро Костянтинович звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2014 року у справі № 910/13200/14 та стягнути пеню в повному обсязі в розмірі 206991 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015р. у справі № 910/13200/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РГК" прийнято до провадження та призначено на 23.02.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015р. було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді: Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015р. у справі № 910/13200/14 відкладено розгляд справи на 23.03.2015р., в зв'язку з неявкою представників сторін.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015р. було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді: Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Представники сторін у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 15.10.2012 р. у справі № 05-5-7/1716-48/391-2012, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 28 355 00 грн. за договором позики від 07.10.2002 р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.02.2014 р. у справі № 05-5-49/6217, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 85 065,00 грн. за договором позики від 19.07.2002р, від 09.08.2002р. від 04.10.2002 р.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані рішення суду відповідач самостійно не виконав.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 5.4 постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 7.1 вказаної постанови прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (що має місце в даному випадку), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, в частині задоволення позову про стягнення відсотків за користування коштами, 3% річних, інфляційної складової боргу є обґрунтованими, відповідно до норм чинного законодавства та умови укладених сторонами договорів позики (повернення позики до 19.05.2004 р.).

Також, колегія суддів погоджується з перерахунком місцевого суду заявленої до стягнення суми процентів за користування коштами та матеріальних втрат, та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 100 531, 00 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами, 33 027,00 грн. - 3 % річних та інфляційна складова боргу у сумі 193 041,00 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 206 991,00 грн. - пені за користування чужими грошовими коштами, слід зазначити наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги та позовної заяви, позивач зазначив, що строком повернення грошових коштів за договорами позики-1, 2, 3, 4, є 19.05.2004 р. і нарахування пені він здійснює за один рік. Разом з цим, до суду про стягненням пені позивач звернувся в липні 2014 р.

Отже, за який 1 рік із 10 років позивач просить стягнути пеню, суд визначити на свій розсуд не має права, оскільки відповідно до господарсько-процесуального закону спір розглядається судом в межах заявлених позовних вимог. А тому перевірити законність позовних вимог на предмет їх відповідності статтям 231, 232 ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" суд позбавлений можливості.

Відповідно до ч. 6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2014р. у справі № 910/13200/14 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізична особа - підприємець Бобровського Петра Костянтиновича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2014р. у справі № 910/13200/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/13200/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

М.М. Новіков