ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа № 916/611/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання О.М. Шитря

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність серії ВРХ№050246 від 30.08.2012;

від відповідача (товариства сприяння обороні України) - участі не брали;

від відповідача (Одеської обласної організації товариства сприяння обороні України) - участі не брали;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.02.2015 про припинення провадження

у справі №916/611/15-г

за позовом: ОСОБА_2

до відповідачів:

- товариства сприяння обороні України;

- Одеської обласної організації товариства сприяння обороні України;

про визнання недійсним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідачів: товариства сприяння обороні України та Одеської обласної організації товариства сприяння обороні України про визнання недійсним та скасування наказу товариства сприяння обороні України від 19.12.2014 №153 «Про призначення тимчасово виконуючого обов'язки голови Одеської обласної організації товариства сприяння обороні України».

За вказаною позовною заявою порушено провадження у справі №916/611/15-г.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.02.2015 у справі №916/611/15-г (суддя Р.В. Волков) провадження у даній справі припинено на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.02.2015 у справі №916/611/15-г скасувати та передати справу на розгляд Господарського суду Одеської області.

У судовому засіданні 24.03.2015 представник позивача апеляційну скаргу підтримав; представники відповідачів участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 63, 64); власну позицію щодо апеляційної скарги в письмовому вигляді не висловили.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову у даній справі є вимога про визнання недійсним та скасування наказу товариства сприяння обороні України від 19.12.2014 №153 «Про призначення тимчасово виконуючого обов'язки голови Одеської обласної організації товариства сприяння обороні України».

Приймаючи ухвалу про припинення провадження у справі стосовно вимог про визнання недійсним та скасування наказу товариства сприяння обороні України від 19.12.2014 №153 Господарський суд Одеської області виходив з того, що даний спір не підвідомчий господарському суду.

У вирішенні питання про те, чи є даний спір господарським та чи підлягає він вирішенню в порядку господарського судочинства, Одеський апеляційний господарський суд виходить з положень статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з положеннями статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі: 1)справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2)справи про банкрутство; 3)справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4)справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5)справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6)справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7)справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8)справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Корпоративні відносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про господарські товариства", Законом України " Про цінні папери та фондовий ринок", Законом України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні", іншими нормативно-правовими актами.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" зазначено, що при визначенні підвідомчості (підсудності) справ, що виникають із корпоративних відносин, судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 Господарського кодексу України.

Відповідно до приписів зазначеної норми Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочність на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідентів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з пунктами 1.1 статуту товариства сприяння обороні України (а.с.11-21) та статуту Одеської обласної організації товариства сприяння обороні України (а.с.22-33) товариство сприяння обороні України є всеукраїнським громадським добровільним оборонно-патріотичним і спортивно-технічним об'єднанням громадян, Одеська обласна організація товариства сприяння обороні України є місцевим осередком всеукраїнської громадської організації - товариство сприяння обороні України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про громадські об'єднання" громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об'єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Стаття 3 Закону України "Про громадські об'єднання" визначає принципи утворення і діяльності громадських об'єднань, серед яких принципи добровільності, самоврядності, вільного вибору території діяльності, рівності перед законом, відсутності майнового інтересу їх членів (учасників), прозорості, відкритості та публічності. Відсутність майнового інтересу, зокрема, передбачає, що члени (учасники) громадського об'єднання не мають право на частку майна громадського об'єднання та не відповідають за його зобов'язаннями; доходи або майно (активи) громадського об'єднання не підлягають розподілу між його членами і не можуть використовуватись для вигоди будь-якого окремого члена громадського об'єднання.

В силу пункту 2 частини другої статті 21 Закону України "Про громадські об'єднання" громадське об'єднання зі статусом юридичної особи має право здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об'єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об'єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об'єднанням включаються до Реєстру громадських об'єднань.

Статутами товариства сприяння обороні України та Одеської обласної організації товариства сприяння обороні України не передбачено права зазначених юридичних осіб на здійснення підприємницької діяльності безпосередньо. Навпаки пунктами 2.2 статуту товариства сприяння обороні України та статуту Одеської обласної організації товариства сприяння обороні України визначено, що для виконання статутних завдань товариство/обласна організація товариства здійснюють необхідну господарську, комерційну діяльність шляхом створення госпрозрахункових установ і організацій з статусом юридичної особи.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням своїх корпоративних прав. Однак враховуючи викладене вище, у колегії суддів Одеського апеляційного господарського суду відсутні підстави вважати, що між позивачем та відповідачами існують корпоративні відносини.

Само по собі членство ОСОБА_2 у громадських об'єднаннях відповідачів свідчить про наявність у нього певних немайнових прав, проте не спростовує факту відсутності у нього саме корпоративних прав у вказаних юридичних особах.

Корпоративними є відносини, пов'язані з реалізацією корпоративних прав, посвідчених акціями, частками; відносини ж, пов'язані з членством у громадських об'єднаннях, до корпоративних не належать.

Враховуючи вищезазначені приписи процесуального закону та зважаючи на те, що позивачем у даній справі є фізична особа - громадянин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що даний спір не є корпоративним та з урахуванням суб'єктного складу сторін не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Аналогічну правову позицію викладено у пункті 4.2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Посилання скаржника на необхідність врахування правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної у постанові від 28.01.2015 по справі №922/1724/14, до уваги колегією суддів не приймається, оскільки, по -перше, дана справа не є аналогічною справі №922/1724/14, по-друге, сторонами по справі №922/1724/14 були юридичні особи, в той час як по даній справі суб'єктний склад сторін не відповідає приписам Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акта місцевого господарського суду колегія суддів не вбачає.

Додатково Одеський апеляційний господарський суд роз'яснює, що спір, який виник між сторонами про визнання недійсним наказу голови товариства сприяння обороні України від 19.12.2014 №153 "Про призначення тимчасово виконуючого обов'язки голови Одеської обласної організації ТСО України", за своєю правовою природою є цивільно-правовим та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.02.2015 у справі №916/611/15-г - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 26.03.2015.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна