КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа№ 910/2410/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі Філімонова І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно - страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.14року. (повний текст якого складено 22.12.14р.)

у справі №910/2410/14 (головуючий суддя Пукшин Л.Г., судді Грєхова О.А., Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно - страхова компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Чернов Артем Валерійович

про відшкодування шкоди в порядку регресу 26 057,01 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно - страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 26 057,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком, було виплачено страхувальнику, страхове відшкодування при настанні страхового випадку - пошкодження транспортного засобу. Внаслідок виплати страхового відшкодування до позивача в порядку ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених витрат та ліміту відповідальності.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.12.2014 року у справі №910/2410/14 позов задоволено частково.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, позивач набув право вимоги у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія" звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2014 року у справі №910/2410/14 в частині відмови в задоволенні клопотання щодо застосування положення абз. 3 п. 9 Постанови пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким обговорити питання про передачу майна, після відшкодування збитків відповідачу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

На підставі апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на рішення Господарського суду м. Києві від 17.12.2014 року, згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 28.01.2015р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 17.03.2015 р.

Представники сторін у справі в судове засідання 17.03.2015 року не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої інстанції 15 червня 2012 року за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 25-2828-12-00009 ПрАТ "СК "Українська страхова група" (далі - позивач) було застраховано автомобіль марки "Honda Accord", державний номер АА 1204 ЕЕ, страхувальник - Чернов Артем Валерійович, вигодонабувач - ПАТ "Укрсоцбанк", строк дії страхового полісу з 16.06.2012 по 15.06.2013.

З Відомостей № 9132071 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 23.12.2012р. на автостраді Київ-Одеса-Борова мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобілів: "Honda Accord", державний номер АА 1204 ЕЕ, що належить Чернову Артему Валерійовичу під керуванням власника, та автомобіля "ВАЗ 21114", державний номер ВА 7458 ВА, що належить Ковалю Володимиру Миколайовичу, під керуванням Терещенка Дмитра Дмитровича.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Терещенко Д.Д. вимог п.п. 2.3, 11.2 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.01.2013р. справа № 362/159/13-п.

25.12.12 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки "Honda Accord", державний номер АА 1204 ЕЕ в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку № 200171/80120131 від 08.01.13 склала 26 854,60 грн.

22.01.13 вигодонабувач за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 25-2828-12-00009 направив позивачу лист-погодження вих. № 10.1-186/67-1212, відповідно до якого не заперечує виплату страхового відшкодування на рахунок ремонтного підприємства або безпосередньо страхувальнику.

За страховим випадком - ДТП що сталась 23.12.2012р. за участю застрахованого автомобіля "Honda Accord", державний номер АА 1204 ЕЕ, згідно складеного страхового акту № ДККА-23045/1 від 05.02.13 позивачем було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 26 057,01 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням № 1904 від 05.02.13.

З метою визначення вартості матеріального збитку з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, завданого власнику транспортного засобу "Honda Accord", державний номер АА 1204 ЕЕ, внаслідок ДТП, яка мала місце 23.12.12, колегією суддів було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На вирішення судової експертизи судом поставлено наступні питання: яка вартість матеріального збитку, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, завданого власнику транспортного засобу "Honda Accord", державний номер АА 1204 ЕЕ, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23.12.2012 р., з урахуванням та без урахування податку на додану вартість, яка вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу "Honda Accord", державний номер АА 1204 ЕЕ, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23.12.2012 р.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 19/15-36 від 13.11.2014р., було встановлено, що значення коефіцієнту фізичного зносу становить 0,24, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових складає 25821,01 грн. з ПДВ.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Договір страхування зумовлює виникнення цивільно-правових відносин, порядок здійснення яких визначається Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування" і іншими нормативно - правовими актами, що регулюють такий вид відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За нормами ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції 15.06.2012 р. між ПрАТ "СК "Українська страхова група" та Черновим А.М. укладено Договір добровільного комплексного страхування транспортного засобу № 25-2828-12-00009, за яким застраховано транспортний засіб марки "Honda Accord", державний номер АА 1204 ЕЕ.

Як стверджує позивач, 23.12.2012р р. відбулась ДТП за участю застрахованого транспортного засобу "Honda Accord", державний реєстраційний № АА 1204 ЕЕ, внаслідок якої транспортний засіб зазнав пошкодження.

Згодом Чернов А.М. звернувся до позивача з повідомленням про настання випадку (ДТП), у результаті розгляду якого останнім було здійснено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 26 057,01 грн.

Відповідно до ст. 228 ГК України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності зі ст. 979 ЦК України та ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як було встановлено під час розгляду справи 23.12.2012 року внаслідок ДТП, було завдано механічних пошкоджень транспортному засобу гр. Чернова А.М. іншим транспортним засобом, а саме автомобілем "ВАЗ 21114", державний номер ВА 7458 ВА, що належить Ковалю Володимиру Миколайовичу, під керуванням Терещенка Дмитра Дмитровича.

Враховуючи ту обставину, що транспортний засіб Чернова А.М. було застраховано у ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, страховою компанією виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 26 057,01 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що виконавши свої зобов'язання перед страхувальником за Договором добровільного страхування шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Нормою ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У відповідності до п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

З огляду на наявність заперечень зі сторони відповідача щодо не врахування позивачем коефіцієнту фізичного при визначенні розміру страхового відшкодування, місцевим господарським судом ухвалою від 25.06.2014 року було призначено судову авто товарознавчу експертизу, за результатами проведення якої експертом було зроблено висновок № 19/15-36 від 13.11.2014р., згідно якого значення коефіцієнту фізичного зносу становить 0,24, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових складає 25821,01 грн. з ПДВ.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

За наявними у справі доказами суд констатував, що вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, визначеного проведеної судовою авто товарознавчою експертизою, складає 25821,01 грн., а з вирахуванням франшизи, яка за договором страхування становить 1000,00 грн, розмір страхового відшкодування, який зобов'язаний був сплатити відповідач в порядку регресу складає 24821,01 грн. з чим повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Крім того колегія суддів критично оцінює доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі з приводу необхідності застосування до спірних правовідносин положень абз. 3 п. 9 Постанови пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з огляду на наступне.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Таким чином розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тобто у цьому випадку в разі виплати особі повної вартості речі, яку було знищено, залишки такої речі (спірний автомобіль) слід повернути особі, яка відшкодувала шкоду.

Однак, слід зазначити, що доказів проведення ремонту автомобілю з подальшою заміною пошкоджених деталей, матеріали справи не містять, а відтак у суду були відсутні підстави для вирішення питання щодо пошкоджених деталей автомобіля в межах розгляду даного спору. При цьому відповідач не позбавлений права звернутися до страхувальника за договором добровільного страхування із відповідною заявою про повернення залишків пошкодженого тз, що мають для нього певну матеріальну цінність, з моменту здійснення останнім ремонту пошкодженого тз.

З огляду на визначені полісом розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на зворотну вимогу якої перейшло до позивача, а також розмір вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розмір страхового відшкодування, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить суму у розмірі 24 821,01 грн.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на відповідача (апелянта).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2014 року по справі № 910/2410/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2410/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова