ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року Справа № 903/1091/14

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М., Студенця В.І., за участі представника позивача В. Маринчук (дов. від 05.01.2015), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 3 лютого 2015 року у справі № 903/1091/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" до товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" про стягнення,

УСТАНОВИВ:
У листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" про стягнення 45 570 грн штрафу, 27 грн 37 коп. річних, 408 грн 19 коп. інфляційних втрат, 127 грн 64 коп. не отриманого прибутку та 11 340 грн 42 коп. моральної шкоди з підстав неналежного виконання розрахунків, які передбачені специфікацією від 20 травня 2014 року до договору поставки від 31 березня 2014 року № 31 (з урахуванням уточнених позовних вимог).

Відповідач позов не визнав, посилаючись на відсутність боргу і просив зменшити розмір неустойки.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 1 грудня 2014 року (суддя М. Шум) позов задоволено в частині стягнення 45 570 грн штрафу; у решті позову відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 3 лютого 2015 року рішення змінено частково: стягнуто 616 грн 92 коп. штрафу; у решті вимог у цій частині в позові відмовлено; в іншій частині рішення залишено без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" просить постанову скасувати з підстав порушення апеляційним господарським судом статей 229-231 Господарського кодексу України та залишити в силі рішення.

Сторони належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, проте товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" право на подання відзиву на касаційну скаргу не використало і його представник у судове засідання не з'явився.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що 31 березня 2014 року сторони уклали договір поставки № 31 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач передає, а відповідач приймає та сплачує на умовах, що вказуються у специфікаціях до даного договору сільськогосподарську продукцію.

Умовами договору сторони погодили, що найменування товару, кількість та ціна визначається у накладних (специфікаціях, рахунках); загальна вартість договору становить сума загальної вартості специфікацій, підписаними сторонами; поставка товару здійснюється на умовах, вказаних у специфікаціях; передплата за товар, здійснюється відповідачем на умовах та строках, вказаних у специфікаціях до даного договору, що підписані сторонами; у разі не оплати партії товару або за порушення строків оплати, відповідач сплачує штраф у розмірі 20 відсотків від загальної вартості специфікацій; сплата стороною визначених даним договором або чинним в Україні законодавством штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов'язку відшкодувати за вимогою іншої сторони збитки, завдані порушенням даного договору (реальні збитки та (або) упущену вигоду) у повному обсязі, а відшкодування збитків не звільняє її від обов'язку сплатити за вимогою іншої сторони штрафні санкції у повному обсязі, а також оплата штрафних санкцій, вказаних у статті 625 Цивільного кодексу України (пункти 2.2., 2.3, 2.4, 3.3, 4.2, 5.4, 5.6 договору).

Специфікацією від 20 травня 2014 року до договору сторони узгодили умови поставки сої товарної в кількості 35, 000 тонн загальною вартістю 227 850 грн та умови розрахунків - оплата за товар проводиться упродовж двох банківських днів згідно рахунку-фактури, накладної та податкової накладної на прийняту партію товару у складі відповідача.

Ціну поставленого 20 травня 2014 року товару на загальну суму 226 808 грн 40 коп. відповідач сплатив платіжними дорученнями від 21 травня 2014 року № 1357 на суму 123 716 грн, від 22 травня 2014 року № 1383 на суму 100 000 грн, від 23 травня 2014 року № 1409 на суму 3 092 грн 40 коп.

Порушення відповідачем строку оплати ціни товару спричинило спір.

Задовольняючи позов у частині стягнення 45 361 грн 68 коп. штрафу, господарський суд виходив з обґрунтованості вимог; відмова у стягненні сум річних, інфляційних втрат, не отриманого прибутку та моральної шкоди мотивована недоведеністю та безпідставністю вимог.

Здійснюючи перегляд судового рішення, апеляційний господарський суд, зокрема, розглянув клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, яке не було розглянуто місцевим господарським судом

Відповідно до статей 265 Господарського кодексу України та 712 Цивільного кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язаний передати в обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язаний прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 610 і 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому враховується ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Зазначена стаття кореспондує з правилом частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якого розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, право господарського суду зменшувати розмір неустойки передбачено пунктом 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Ураховуючи ступінь і строки виконання відповідачем зобов'язання, відсутність збитків, співрозмірність розміру штрафу і суми прострочення, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру штрафу. Водночас апеляційний господарський суд погодився з висновками господарського суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення індексу інфляції, річних, упущеної вигоди та моральної шкоди, оскільки вони є безпідставними та недоведеними належними доказами.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 3 лютого 2015 року у справі № 903/1091/14 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" без задоволення.

Головуючий, суддя М. В. Кузьменко
Суддя І. М. Васищак
Суддя В. І. Студенець