ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р. Справа № 926/1599/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Марка Р.І.

суддів Кордюк Г.Т.

Костів Т.С.

при секретарі судового засідання Греділь М.І.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Чернівецької міської ради, вих.№01/02-18/33 від 08.01.2015р. (вх. № 01-05/345/15 від 16.01.2015р.)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 29.12.2014р.

у справі № 926/1599/14, суддя Байталюк В.Д.

за позовом Чернівецької міської ради, м.Чернівці

до відповідача Приватного багатопрофільного підприємства "Север", м.Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі 3115,42 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 29.12.2014р. у справі № 926/1599/14 (суддя Байталюк В.Д.) відмовлено в задоволенні позову Чернівецької міської ради до Приватного багатопрофільного підприємства "Север" про стягнення заборгованості в сумі 3115,42 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернівецької області від 29.12.2014р. у даній справі та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в порушенням норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції в межах розгляду спору про стягнення заборгованості визнано недійсним договір, який був підставою для заявлення позовних вимог, що на думку скаржника свідчить про вихід суду за їх межі.

Окрім того, скаржник не погоджується з висновком місцевого господарського суду про недійсність договору, укладеного між Чернівецькою міською радою та ПБП "Север" з підстав підписання договору не уповноваженою особою та відсутності дій відповідача, які б свідчили про схвалення договору. Вважає, що договір містить усі істотні умови, передбачені чинним законодавством, зокрема підписи уповноважених представників сторін та відбитки печатки товариства.

В підтвердження своєї позиції скаржник покликається на норми Цивільного кодексу України, зокрема статті 207, у відповідності до якої правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Оскільки, спірний договір підписаний, скріплений печаткою ПБП "Север" та отриманий Яковичуком Дмитром Івановичем, який є засновником товариства та особою, уповноваженою представляти підприємство у правовідносинах із третіми особами без довіреності, у тому числі підписувати договори, скаржник не вбачає підстав для визнання такого договору недійсним.

Відповідач явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, однак надав відзив на апеляційну скаргу (вх № 01-04/1005/15 від 13.02.2015р.), в якому заперечив проти доводів апеляційної скарги, та зазначив, що рішення суду першої інстанції є підставним і обґрунтованим, відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що явка представників сторін в судове засідання судом не визнавалася обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, а відтак, не позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, клопотань про відкладення розгляду справ до суду не поступало, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 23.03.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши в попередніх засіданнях пояснення представника позивача, врахувавши думку відповідача викладену у відзиві на апеляційну скаргу, дослідивши наявні докази по справі та надавши їм належну оцінку, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 05.02.2014р. між сторонами укладено договір оренди землі № 8747, згідно умов якого на підставі рішення 43 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 26.12.2013р. № 1073 позивач надав відповідачу в строкове платне користування до 05.02.2019р. земельну ділянку для будівництва та обслуговування магазину, яка знаходиться у м.Чернівцях на вул. Головній, 187, площею 0,0129 га, кадастровий номер :08:003:0101.

Пунктом 11.1 договору визначено, що відповідач сплачує одноразовий внесок в сумі 3004,26 грн. на розвиток соціально-культурної інфраструктури м.Чернівці до 30.06.2014р.

Оскільки відповідачем не виконано умов договору в частині сплати одноразового внеску на розвиток соціально-культурної інфраструктури м.Чернівці, департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради направлено відповідачу претензію щодо виконання умов договору щодо сплати вищенаведених коштів від 07.07.2014р., яку відповідач залишив без розгляду і задоволення.

Вищенаведене стало підставою для звернення Чернівецької міської ради з позовом до Приватного багатопрофільного підприємства "Север" про стягнення з останнього одноразового внеску на розвиток соціально-культурної інфраструктури м.Чернівці в сумі 3004,26 грн.

Враховуючи предмет спору, а саме стягнення заборгованості за договором, та водночас аналізуючи доводи відповідача в частині того, що договір підписано не уповноваженою особою місцевим господарським судом надано правову оцінку договору оренди землі № 8747, який є підставою заявленого позову.

Так, згідно листа департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 05.12.2014р. № 04/01-08/1-4402 текст договору підписаний засновником відповідача Яковичуком Дмитром Івановичем, який згідно відомостей зазначених у ЄДР входить до кола осіб, які мають право вчиняти дії від імені підприємства без довіреності.

Проте, з тексту договору вбачається, що від імені Приватного багатопрофільного підприємства "Север" договір підписано директором Шевельовою Вірою Федорівною, яка, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, договір не підписувала. Окрім того, як встановлено господарським судом, доказу підписання договору засновником відповідача Яковичуком Д. І. (як вбачається із листа департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 05.12.2014р. № 04/01-08/1-4402) суду не надано. Заперечує проти підписання вказаного договору і сам Яковичук Д. І., про що зазначено в його клопотанні від 29.12.2014р.

Відповідно до положень ч.2, ч.3 ст. 207 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно пункту 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" припис абз.1 ч.3 ст. 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Згідно положень ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Умови договору оренди землі № 8747 від 05.02.2014р. містять відомості про його підписання директором відповідача, проте, договір підписаний іншою особою, про що відсутні відомості в тексті самого договору. Враховуючи зазначене, договір підписано не уповноваженою особою відповідача.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідач вчиняв дії, які б свідчили про схвалення договору, не надано таких доказів і позивачем. Щодо наявності відбитку печатки відповідача в тексті договору, то судом першої інстанції підставно не прийнято до уваги дану обставину, оскільки наявність відбитку печатки може вважатись дією, яка свідчить про схвалення договору лише в сукупності з іншими діями, зокрема з вчиненням підпису особою, уповноваженою на це установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 ЦК України). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст.203 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.1 ст.203 ЦК України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК України).

Із врахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що договір, який позивач визначив як підставу для звернення до суду, не відповідає вище наведеним вимогам діючого законодавства, а тому наявні підстави для визнання його недійсним.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тобто, визначальним принцип, згідно з яким недійсний правочин не створює для сторін чи інших осіб правових наслідків. Зокрема, сторони не зобов'язані виконувати передбачені таким правочином умови.

Таким чином, враховуючи те, що договір визнаний судом недійсним, а саме за ним позивач просить господарський суд стягнути з відповідача заборгованість та штрафні санкції в сумі 3115,42 грн., судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що підстави для задоволення позовних вимог також відсутні.

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 84 ГПК України, в резолютивній частині рішення вказується про визнання договору недійсним у випадках, передбачених п. 1 ст. 83 цього кодексу.

Натомість суд першої інстанції при винесенні рішення, мотивувальна частина якого місить посилання на необхідність визнання договору оренди землі № 8747 від 05.02.2014р. недійсним на підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, в резолютивній його частині про це не зазначив, чим допустив порушення вимог наведених норм процесуального права.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, однак рішення господарського суду Чернівецької області від 29.12.2014р. слід змінити, доповнивши його.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Чернівецької області від 29.12.2014р. у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на позивача в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Чернівецької міської ради, вих.№01/02-18/33 від 08.01.2015р. відмовити.

2. Рішення господарського суду Чернівецької області від 29.12.2014р. змінити, доповнивши резолютивну частину рішення господарського суду Чернівецької області від 29.12.2014р. у даній справі пунктом першим наступного змісту: "1. Визнати недійсним договір оренди землі № 8747 від 05.02.2014р., укладений між Чернівецькою міською радою в особі першого заступника директора, начальника управління капітального будівництва департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради Шиляєва Сергія Митколайовича та Приватним багатопрофільним підприємством "Север", в особі директора Шевельової Віри Федорівни".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 27.03.2015 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Костів Т.С.