ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа № 914/4528/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т. Б.

судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі Борщ І.О.

за участю сторін:

від позивача (скаржник) - Пономаренко Є.А., адвокат

від відповідача - Добра Я-Д.О. (представник за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Кольормет", б/н від 04.03.2015 року

на рішення господарського суду Львівської області від 04.02.2015 року (суддя Петрашко М.М.)

у справі № 914/4528/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Кольормет", м. Запоріжжя

до відповідача Підприємства "Рокс-Львів" дорожньої профспілкової організації Львівської залізниці, м. Львів

про стягнення 38 873,96 грн. (з врахуванням зменшення позовних вимог)

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 04.02.2015 року у справі за № 914/4528/14 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Кольормет", м. Запоріжжя, про стягнення 38 873,96 грн. відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що покупець, внісши попередню плату за товар, не вчинив жодних дій, необхідних з його боку для отримання товару та не звертався до продавця з вимогою про передачу товару. А умовами договору купівлі - продажу сторони не погодили строку поставки товару.

В апеляційній скарзі позивач просить дане рішення скасувати і прийняти нове, яким позов задоволити повністю, стягнути з відповідача 36 114,4 грн. боргу, судовий збір та витрати на надання правової допомоги, 2759,56 грн. пені на підставі Договору (що вбачається з тексту апеляційної скарги), мотивуючи це тим, що 14.11.2011 року позивач перерахував відповідачу попередню плату за товар згідно договору купівлі - продажу, однак продавець товару не поставив. Проте, надалі у позивача відпала необхідність у поставці товару, а тому позивачем було надіслано відповідачу претензію від 31.07.2014 року про повернення коштів, яка була залишена без відповіді. Скаржник вважає, що продавець повинен був або повернути товар, або повернути суму отриманої передоплати, однак жодних дій ним вчинено не було.

У поданому відзиві відповідач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи це тим, що у договорі купівлі - продажу не вказано строк передання товару продавцем покупцеві, і як наслідок, на підставі ст. 530 ЦК України у продавця виникає обов'язок з передачі товару лише з моменту виставлення (отримання) вимогу покупця про виконання обов'язку з поставки товару, проте позивач не звертався до відповідача з такою вимогою, і, як наслідок, у відповідача не виник обов'язок з передачі товару. Посилання позивача на те, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про поставку товару не підтверджено належними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.10.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "КП Кольормет" (надалі - покупець) та Підприємством "Рокс-Львів" дорожньої профспілкової організації Львівської залізниці (надалі - постачальник), укладено договір №03/10-01Д купівлі-продажу брухту і відходів кольорових металів, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець оплатити брухт і відходи кольорових і чорних металів в асортименті вказаному в специфікації.

Відповідно до п.1.2. договору, постачальник передає брухт і відходи кольорового металу покупцю в номенклатурі, кількості, по цінам, у строк, на умовах поставки та оплати вказаних у даному договорі.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що орієнтовна вартість брухту та відходів кольорових металів, що передаються згідно даного договору, становить 50 000,00 грн.

Згідно п.3.4. договору приймання підтверджується актом приймання-передачі, підписаним уповноваженими представниками сторін.

Згідно із п.4.1. договору розрахунок здійснюється 100% передоплатою. В окремих випадках, за згодою постачальника може здійснюватися авансування.

З платіжного доручення № 57 від 14.11.2011р. та виписки по рахунках, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що позивачем на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу було перераховано відповідачу 36 114,40 грн. за брухт чорних металів, і сторони не заперечують дану обставину.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження поставки відповідачем товару на цю суму.

Згідно п.6.2. договору, у випадку встановлення факту неготовності покупця отримати брухт та відходи кольорових металів на складі постачальника у строки, встановлені даним договором, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику вартість зберігання брухту та відходів кольорових металів за весь час зберігання до моменту отримання брухту та кольорових металів покупцем. Вартість зберігання складає 0,2 грн. за 1 кілограм маси брухту за день зберігання.

Відповідно до п.6.3 договору, сторона, яка не виконала, або виконала частково, або неналежним чином виконала свої зобов'язання за договором повинна сплатити іншій стороні пеню у розмірі подвійної ставки НБУ.

Згідно п.п. 9.6, 9.7 договір вступає в силу з дати його підписання та діє до 31.12.2011 року; у випадку, якщо жодна із сторін не заявить про припинення даного договору, він пролонговується на наступний рік.

Відтак, у зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору щодо поставки товару, позивач нарахував відповідачу пеню, розмір якої складає 2 759,56 грн.

Позивачем було направлено відповідачу претензію від 31.07.2011 року по договору купівлі - продажу № 03/10-01 Д від 03.10. 2011 року про повернення коштів в сумі 36 114,4 грн.

В матеріалах справи відсутні докази про повернення отриманих коштів відповідачем позивачу.

Предметом позову є стягнення з відповідача 36 114,4 грн. заборгованості та 2 759,56 грн. пені.

У заяві про застосування строків позовної давності відповідач зазначає, що спірні правовідносини відповідно до договору купівлі-продажу виникли 03.10.2011р. і з вказаного часу минуло три роки, а тому у даному випадку слід застосувати строки позовної давності.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Отже, встановлено, що спірні відносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі - продажу.

В матеріалах справи відсутні докази про визнання укладеного договору недійсним чи про розірвання такого договору. На підставі п. 9.7. Договору він вважається діючим та продовженим, оскільки доказів протилежного не надано.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Як вбачається з договору купівлі-продажу № 03/10-01Д від 03.10.2011р. строк передання товару сторонами не встановлений.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Статтею 689 ЦК України встановлено обов'язок покупця прийняти товар (крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу) та вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару. Разом з тим, частиною 4 ст. 690 ЦК України передбачено право, а не обов'язок продавця вимагати від покупця прийняття товару, якщо покупець без достатніх підстав зволікає з його прийняттям.

Позивач (покупець) стверджує, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення товару шляхом телефонного зв'язку.

Проте, згідно ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Подання ж кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України. (пункт 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів про звернення до відповідача з вимогою про поставку товару.

А відтак, судом першої інстанції правильно зазначено те, що покупець не звертався до продавця з вимогою про поставку товару, та не вчинив жодних дій необхідних з його боку для отримання товару. Посилання позивача у позовній заяві на те, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою поставити товар, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відтак, на день подання позову зобов'язання з поставки товару відповідачем порушено не було, договір між сторонами діє, а тому звернення позивача з вимогою про повернення коштів (попередньої оплати) є передчасним.

Однак, предметом позову є не зобов'язання з поставки товару, а повернення попередньої плати, внесеної за товар.

За приписами ч.2 ст.693 ЦК України, за умови якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Проте, дана стаття не може застосовуватися до даних договірних правовідносин, оскільки з диспозиції статті вбачається, що така регулює відносини про передачу товару у встановлений строк, однак у спірних відносинах сторонами в договорі чи будь яким іншим способом не встановлено строку поставки (передачі) товару.

Сторонами також погоджено в договорі застосування документу Інкотермс 2010 року, однак сторонами не визначено, які саме умови та норми Інкотермс підлягають до застосування.

В силу ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, і сплата неустойки.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перебіг такого строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Оскільки позивачем не доведено факту порушення відповідачем зобов'язання з поставки товару, то позовні вимоги про стягнення пені за порушення зобов'язання є безпідставними.

Крім того, позивач стверджує, що таку пеню він нарахував відповідачу у зв'язку з користуванням ним (відповідачем) чужими коштами, однак, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Однак, момент передачі товару сторонами не узгоджено в жодний можливий спосіб. .

Відповідачем в суді першої інстанції було подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки відповідач вважає, що спірні правовідносини виникли 03.10.2011 року, а з цього часу вже минуло більше ніж три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В даному випадку судами не встановлено порушення прав позивача на момент звернення до суду за захистом своїх прав.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову як таким, що є законним та відповідає нормам матеріального права і ґрунтується на дослідженні всіх обставин справи.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 04.02.2015 року у справі за № 914/4528/14 - залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Кольормет", б/н від 04.03.2015 року - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 01.04.2015 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.