ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2015 р. Справа №917/1407/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 Чутівський район, Полтавська область,38832, (поштова адреса: 38500, Полтавська обл., смт.Диканька, вул.Лісна,9)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2 Полтавський район, Полтавська область,38752

про стягнення 106794,27грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідача: ОСОБА_4

У судовому засіданні 24.03.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №1 від 02.01.2013р. у розмірі 106794,27грн., у т.ч. 102938,90грн. - сума основного боргу та 3855,37грн. - 3% річних.

Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позов від 08.09.2014р. вхід. №11562 позовні вимоги визнає частково, а саме у розмірі 6577,90грн., проти іншої суми боргу заперечує, посилаючись на її сплату.

18.09.2014р. від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі для призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою від 18.09.2014р.провадження у справі зупинено, справу направлено до до Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Полтавській області для проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Листом (вхід. №14482 від 03.11.2014р.) Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр при УМВС України в Полтавській області повернув матеріали справи до суду, в зв"язку з відсутністю фахівця у цьому виді судових експертиз.

Ухвалою господарського суду від 04.11.2014р. провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду в засідання на 11.11.2014р.

11.11.2014р. від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі для призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручити Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. проф. М.С.Бокаріуса

Ухвалою від 11.11.2014р. провадження у справі зупинено, справу направлено до Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. проф. М.С.Бокаріуса для проведення почеркознавчої експертизи.

В реагування на клопотання експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. проф. М.С.Бокаріуса від 20.11.2014р. вхід. №15437 про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, суд ухвалою від 20.11.2014р. поновив провадження у справі та призначив розгляд клопотання експерта в засідання на 09.12.2014р.

У клопотанні експерт просив надати додаткові документи, зокрема, оригінали квитанцій без номерів від 04.01.2013р. на суму 14000,00грн.,від 09.01.2013р. насуму 14320,00грн., від 11.01.2013р. на суму 22535грн., від 14.01.2014р. на суму 10000,00грн., від 18.01.2013р. на суму 35506,00грн.

Ухвалою від 20.11.2014р. суд зобов"язав відповідача надатисуду оригінали даних квитанцій.

За результатами розгляду клопотання експерта, господарський суд ухвалою від 09.12.2014р. зупинив провадження по справі та направив її до Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. проф. М.С.Бокаріуса разом з наданими позивачем до суду та витребувані експертом додаткові документи, необхідні для проведення призначеної судом експертизи

Листом від 04.02.2015р. за вхід. №1494 Полтавське відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. проф. М.С.Бокаріуса повернуло матеріали справи №917/1407/14 до суду з повідомленням про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи, оскільки протягом тридцяти календарних днів клопотання щодо надання додаткових матеріалів (оригінали квитанцій) не задоволено.

Ухвалою від 05.02.2015р. справу поновлено та призначено до розгляду у судове засідання на 03.03.2015р.

Розглянувши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши і оцінивши подані сторонами докази, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, в їх сукупності, заслухавши представників сторін суд, встановив:

02 січня 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (, постачальник, позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №1 (Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник передає у власність покупцеві продукцію торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2» повноправнимм виробником якої є постачальник (Товар), а покупець зобов'язується приймати та оплачувати її.

Відповідно до п. 3.4 Договору, усі розрахунки, передбачені цим Договором, здійснюються у національній валюті України - гривні, у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно із правилами, передбаченими чинним законодавством України для безготівкових розрахунків, протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту передачі Товару.

Згідно п. 4.11 Договору моментом передачі вважається момент передачі Товару постачальником та приймання його покупцем, що підтверджується відміткою в накладних (штамп, підпис). Факт отримання Товару відповідачем підтверджується відповідною товарною накладною, підписаною покупцем.

Відповідно до накладних, які є невід'ємною частиною даного договору, а саме видаткових накладних №263 від 01 лютого 2013 року, №311 від 08 лютого 2013 року, №409 від 20 лютого 2013 року Позивач здійснив продаж та поставку товару на суму 108438,90 грн.

Позивач у позові вказує на те, що відповідач не здійснив оплату товару у визначений строк.

Позивач надіслав на адресу відповідача претензію-вимогу вих. №03/04-1 від 03 квітня 2014 року, з вимогою оплатити суму боргу у розмірі 102938,90грн.

Відповідач суму боргу за поставлений товар не сплатив., відповіді на претензію не надав.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 102938,90грн. та 3% річних у розмірі 3855,37грн., нарахованих згідно ст.625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга статті 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем належним чином було виконано умови договору - передано у власність відповідача товар на суму 108438,90. Однак відповідач свої зобов'язання, щодо сплати за поставлений йому товар виконав частково, сплативши суму у розмірі 5500,00грн.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач у відзиві на позов стверджує про оплату ним і суми боргу у розмірі 96361,00грн., в підтвердження чого ним надані копії квитанцій без номерів від 04.01.2013р. на суму 14000грн., від 09.01.2013р. на суму 14320грн., від 11.01.2013р. на суму 22535грн., від 14.01.2013р. на суму 10000грн., від 18.01.2013р. на суму 35506грн.

Суд не може оцінити дані копії квитанцій як належний доказ оплати вартості товару, оскільки пунктом 3.4 Договору чітко визначений порядок розрахунків за Товар. Так, усі розрахунки, передбачені цим Договором, здійснюються у національній валюті України - гривні, у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно із правилами, передбаченими чинним законодавством України для безготівкових розрахунків, протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту передачі Товару.

Крім того, згідно книги обліку доходів ФОП ОСОБА_1 в доходах від провадження діяльності відсутні відомості щодо надходження даних коштів.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи, а зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (38752, АДРЕСА_3, ідентифікаційний ідент. номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (38832, Полтавська обл., Чутівський район, АДРЕСА_4, ідент. номер НОМЕР_2, р/р: НОМЕР_3, Філія «Полтавське РУ» AT «Банк» Фінанси та кредит», МФО: 331832) суму боргу в розмірі 102938 (сто дві тисячі дев'ятсот тридцять вісім) грн. 90 коп. та 3855 (три тисячі вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. 37 коп. -З % річних, витрати на оплату судового збору в розмірі 2139 (дві тисячі сто тридцять дев'ять) грн. 48 коп.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повний текст договору складено: 27.03.2015р.

Суддя Кльопов І.Г.