РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"24" березня 2015 р. Справа №906/1699/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Гулова А.Г.

суддя Маціщук А.В. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання Полюхович О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Агафонової М.В. - представника за довіреністю від 17.01.2015р. №37

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Коростишівської районної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу

на рішення господарського суду Житомирської області від 02.02.2015р.

у справі №906/1699/14 (суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.)

за позовом Коростишівської районної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу, м.Коростишів, Житомирська область

до Коростишівського районного центру зайнятості, м.Коростишів, Житомирська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на строні відповідача: Коростишівської міської ради, м.Коростишів, Житомирська область

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 02.02.2015р. у справі №906/1699/14 відмовлено у задоволенні позову Коростишівської районної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу до Коростишівського районного центру зайнятості про зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати і прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

Мотивуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, зокрема, наступне:

- суд першої інстанції, порушуючи норми матеріального права, відмовив у задоволенні позову, посилаючись на обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, а саме підпункту "а" ст.141 Земельного кодексу України, коли слід було звертатися з позовом на підставі підпункту "е" ст.141 Земельного кодексу України, яким встановлено одну з підстав припинення права користування земельною ділянкою - набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

- місцевим господарським судом при прийнятті рішення не досліджено такого способу захисту порушеного права, як зобов`язання відповідача подати заяву про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою (її частиною);

- суд першої інстанції у оскарженому рішенні посилається на норми ст.377 ЦК України, ч.2 ст.120 ЗК України та зазначає, що до позивача перейшло право користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, які були у попереднього землекористувача, однак, на думку позивача, у нормах вказаних статтей не йдеться про автоматичний перехід до набувача майна права користування земельною ділянкою, у даному випадку має бути дотриманий порядок передбачений чинним земельним законодавством.

Третя особа не скористалася правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Позивач у судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, проте надіслав на адресу суду клопотання, у якому зазначив, що у зв`язку з неможливістю його представника прибути у судове засідання, справу розглядати за наявними у ній доказами без його участі.

Відповідач у письмовому відзиві від 18.03.2015р. №100 на апеляційну скаргу та його представник у судовому засіданні заперечили проти доводів та вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення господарського суду Житомирської області від 02.02.2015р. у справі №906/1699/14 законним та обґрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи норми ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника, та той факт, що неявка в засідання суду представників позивача та третьої особи, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення, колегія суддів розглянула апеляційну скаргу за відсутності представників останніх.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, розпорядженням представника Президента України Коростишівської райдержадміністрації від 30 березня 1993 року за №107 "Про службове приміщення районного центру зайнятості" та рішенням районної Ради народних депутатів від 31 травня 1993 року районному центру зайнятості та райкому профспілки працівників агропромислового комплексу дозволено придбати, по договірній ціні у 485 тис. крб., старе приміщення "Будинку піонерів", що розташоване за адресою: м. Коростишів, вул. К.Маркса, 32, яке належить районному відділу народної освіти.

06 липня 1993 року зазначене приміщення було зареєстровано Житомирським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві власності за Коростишівським РЦЗ, про що у реєстровій книзі №2 на стор.50 вчинено відповідний запис за №49.

Рішенням Коростишівської міської Ради народних депутатів від 27.12.1994р. "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель землекористувачів та надання дозволу на виготовлення державних актів на право постійного користування землею, та договір на право тимчасового користування землею" затверджено, згідно матеріалів інвентаризації земель по фактичному їх використанню, районному центу зайнятості земельну ділянку площею 0,21 га в постійне користування та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право постійного користування землею.

Рішенням Коростишівської районної Ради народних депутатів від 20.04.2000р. "Про передачу надвірної будівлі, що знаходиться в м.Коростишеві по вул. К.Маркса, 32 Коростишівському райкому профспілки працівників АПК" вилучено інвентарну справу на надвірну будівлю, що знаходиться в м.Коростишеві по вул. К.Маркса, 32, з районного центру зайнятості, як незаконно придбане, а назване приміщення внесено в перелік майна районної комунальної власності та передано безоплатно Коростишівському райкому профспілки працівників АПК.

З свідоцтва про право власності №1235 від 29.12.2000р. вбачається, що Коростишівському райкому профспілки працівників агропромислового комплексу належить на праві колективної власності адміністративний будинок, якій розташований по вул. Карла Маркса,32 в м. Коростишеві.

18 березня 2004 року Коростишівська міська рада, розглянувши клопотання Житомирського обласного центру зайнятості, прийняла рішення №78, згідно якого надала Житомирському ОЦЗ дозвіл на виготовлення проектно - кошторисної документації на будівництво нової адміністративної будівлі для Коростишівського районного центру зайнятості, що розташований по вул.К.Маркса, 32.

Згідно свідоцтва про право власності від 01.11.2006р. приміщення по вул. К.Маркса, 32 в м. Коростишеві належить Коростишівському районному центру зайнятості на праві державної власності.

З огляду на викладені вище обставини, позивач посилаючись, зокрема, на ст.ст. 92, 120, 141, 142, 149 ЗК України, ст.ст.377, 391 ЦК України, звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про зобов`язання Коростишівського районного центру зайнятості подати до Коростишівської міської ради заяву про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0,0606 га, у тому числі: земельною ділянкою площею 0,0263 га для розміщення та обслуговування адміністративної будівлі Коростишівської профспілкової організації працівників агропромислового комплексу та земельної ділянки площею 0,0343 га для встановлення сервітуту для спільного користування Коростишівською профспілковою організацією працівників агропромислового комплексу та Коростишівського районного центру зайнятості, яка розташована по вул. Карла Маркса, 32 у м.Коростишеві, Житомирської області.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, зокрема, що у відповідності до ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України відповідач, не надаючи згоди на вилучення частини земельної ділянки у порядку, передбаченому підпунктом "а" ст.141 ЗК України, позбавляє його права на утримання та обслуговування належного йому нерухомого майна, а саме - адмінбудівлі, розташованої по вул.Карла Маркса, 32 у м.Коростишеві.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Житомирської області від 02.02.2015р. у справі №906/1699/14 у задоволені позову Коростишівської районної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу до Коростишівського районного центру зайнятості відмовлено.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з нормами ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 2 ст.120 Земельного кодексу України встановлено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч.5 ст.116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Судом встановлено, що позивачу, на підставі рішення Коростишівської районної Ради народних депутатів від 20.04.2000р., у квітні 2000 року безоплатно передана адмінбудівля, розташована по вул.Карла Маркса у м.Коростишеві, та у грудні 2000р. видано свідоцтво про право колективної власності на вказане приміщення.

Вказане вище приміщення розташоване на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні відповідача, який і був на момент набуття позивачем права власності на адмінбудинок її користувачем, що підтверджується державним актом на право постійного користування серії ЖТ №000041 від 25.02.1997р.

Згідно зі ст.141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов"язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст.15 ЦК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Способи захисту субєктивних цивільних прав - це закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб"єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов"язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом (ст.20 ГК України).

З урахуванням встановлених обставин справи та норм ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на земельну ділянку на якій розташоване його приміщення.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про зобов`язання останнього вчинити певні дії, а саме подати заяву про добровільну відмову від права постійного користування частиною земельної ділянки. Однак, позивачем не враховано, що добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, на підставі підпункту "а" ст.141 Земельного кодексу України є безпосереднім правом користувача, а не його обов`язком.

Слід зазначити, що вирішення земельних питань віднесено до виключної компетенції органів місцевого самоврядування відповідно до вимог Земельного кодексу України та Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно з п.8 ст.12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

З огляду на викладені вище норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що набувши право власності на адмінбудівлю, яка розташована на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні відповідача, позивач мав би звернутися з відповідною заявою до Коростишівської міської ради, на підставі підпункту "е" ст.141 ЗК України.

За наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при зверненні з позовом до суду про зобов`язання відповідача подати заяву про добровільну відмову від права постійного користування частиною земельної ділянки, позивачем обрано неправильний спосіб захисту. Передбачене законом право добровільної відмови виключає спонукання відповідача до відмови від права землекористування.

Отже, з урахуванням зазначеного вище, висновок місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позову є правильним.

Доводи апеляційної скарги спростовується наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду справи №906/1699/14 фактичні її обставини встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, отже підстави для скасування оскарженого рішення відсутні, а тому останнє слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 02.02.2015р. у справі №906/1699/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Коростишівської районної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу - без задоволення.

2. Справу №906/1699/14 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Савченко Г.І.