ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Справа № 925/223/15

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача - представник не з'явився,

від відповідача - представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Львівморепродукти",

м Львів

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

м. Умань, Черкаської області

про стягнення 4 166 грн. 00 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю "Львівморепродукти" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення компенсації за завдану майнову шкоду у розмірі 4 166 грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 26 лютого 2015 року.

Розгляд справи здійснюється після відкладення.

Сторони в судове засідання не з'явилися, відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалами господарського суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року, від 26 лютого 2015 року та від 17 березня 2015 року було зобов'язано відповідача надати суду відзив на позовну заяву з посиланням на мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача, а також докази, що обґрунтовують відхилення позовних вимог.

Оскільки відповідач не був позбавлений права надати суду необхідні докази та свої доводи і міркування щодо предмету спору шляхом письмових пояснень та заперечень, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, та оскільки явка представника відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач зазначав, що 06 вересня 2014 року відповідач доставив замовлений товар на територію товариства з обмеженою відповідальністю "Львівморепродукти".

Близько 7 год. 30 хв. відповідач, заїжджаючи на транспортному засобі на територію позивача, яка знаходиться у м. Львові, по вул. Опришківській, 5, в результаті невдалого маневрування пошкодив цегляний пліт, опорний стовп, створку лівих воріт.

В зв'язку з чим, позивач на підставі ст. ст. 1166, 1187 ЦК України просив суд стягнути з відповідача завдану йому майнову шкоду в розмірі 4 166 грн. 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, згідно довідки МВС України відділу Державтоінспекції Львівського міського управління ГУМВС України у Львівській області від 06 вересня 2014 року було встановлено пошкодження майна позивача, а саме: паркану, опорного стовпа та воріт.

Крім того було складено акт комісії у складі охоронців позивача від 06 вересня 2014 року.

В постанові Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 жовтня 2014 року зі справи №705/6051/14-п 3/705/1371/14 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 зазначено, що в письмових поясненнях, останній зазначив, що відповідно до його обов'язків згідно договору поставки товару з товариством з обмеженою відповідальністю "Львівморепродукти", замовлений вантаж він зобов'язаний був доставити на територію бази "Львівморепродукти" по вулиці Опришківській, 5, у місті Львові. 06 вересня 2014 року близько 17 год. 00 хв., він рухався на власному автомобілі НОМЕР_1 по вулиці Опришківська, 5 в м. Львові, при в'їзді на територію підприємства задньою частиною свого автомобіля він пошкодив паркан та стовп із цегляної кладки.

Тобто з вищевказаних пояснень відповідача вбачається, що останній використовував власний автомобіль марки РЕНО у свої підприємницькій діяльності.

Згідно ч. ч.1, 1, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди (п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки").

Так позивачем у локальному кошторисі на будівельні роботи щодо ремонту огорожі №2-1-1 від 11 вересня 2014 року визначено вартість на ремонт пошкодженого відповідачем майна в сумі 4 166 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимогам ст. ст. 33, 34 ГПК України відповідач жодного разу в судове засідання не з'явився, тобто своїм правом на захист не скористався, розрахунку розміру шкоди наданого суду позивачем не спростував та не заперечував, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

При цьому судом враховано, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Проте, враховуючи суб'єктний склад сторін даного спору, а також ту обставину, що власний транспортний засіб громадянин ОСОБА_1 використовував в господарській діяльності саме як суб'єкт підприємницької діяльності, суд дійшов висновку, що даний спір підвідомчий саме господарським судам України.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Львівморепродукти", вул. Липова Алея, 5, м. Львів, ідентифікаційний код 25236666, р/р 0009 в ПАТ "Укрінбанк", МФО 300142 - 4 166 грн. 00 коп. майнової шкоди та 1 827 грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 31 березня 2015 року.

Суддя А.В.Васянович