КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа№ 910/21366/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Шлончаку Д.В.,

за участю представників судового процесу:

від позивача: Любарець А.Ю. (довіреність від 29.12.2014 № 0037);

від відповідача: не з'явилися,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ

«ФАВОРИТ»

на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2014

у справі № 910/21366/14 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства «ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВИЙ БАНК»

до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ

«ФАВОРИТ»

про стягнення 140 030,15 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.12.2014 у справі № 910/21366/14 позов задоволено повністю та вирішено стягнути з ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» на користь ПАТ «ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВИЙ БАНК» 121330,00 грн заборгованості за кредитом; 13484,41 грн заборгованості за процентами; 4471,07 грн пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 744,67 грн пені за несвоєчасне погашення процентів; 2800,60 грн судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2014 у справі № 910/21366/14 і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме: зменшити суму заборгованості по процентах на 10000,00 грн та відмовити у вимозі про стягнення пені. ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції задовольнив позовну вимогу щодо стягнення з відповідача пені за період, який виходить за межі спеціальної позовної давності. Також відповідач зазначив, що період, за який нарахована пеня, є невірним. Крім того, відповідач вказує на те, що фактична сума боргу є меншою у зв'язку із частковим його погашенням. В підтвердження наведеного, відповідачем додано до апеляційної скарги копії платіжних доручень на загальну суму 10000,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 у справі № 910/21366/14 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін на 25 лютого 2015 року.

Ухвалою від 25.02.2015 розгляд апеляційної скарги відкладено на 18 березня 2015 року у зв'язку із неявкою представника відповідача.

В судових засіданнях представник позивача надав пояснення, якими заперечив проти доводів, викладених в скарзі, та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник відповідача в судові засідання не з'явився, хоча відповідач про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявні підстави щодо можливості розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13 грудня 2011 року між ПАТ «ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВИЙ БАНК», як кредитором, та ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ», як позичальником, укладено договір кредиту № 39-2063/11 (далі - Кредитний договір), за умовами якого кредитор надає позичальникові грошові кошти у сумі 232500,00 грн (далі - кредит), з виплатою 22 % процентів річних з кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 12 грудня 2014 року (п. 1.1. Кредитного договору).

Згідно з пунктом 1.2. Кредитного договору кредит надається позичальникові на оплату за вантажного сідельного тягача марки Mercedes-Benz, модель AXOR 1840LS, 2007 року випуску, у кількості 1 (однієї) одиниці, вартістю 310000,00 грн (згідно з договором комісії від 18.11.2011 № 111118-405/і, укладеного між ТОВ «ЛК «ФАВОРИТ», ТОВ «ВІЕЙБІ ЛІЗИНГ» та ТОВ «АВТОПЛЮС-СЕРВІС»), для наступної його передачі на умовах оперативного лізингу (оренди) ТОВ «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ-СЛ».

Пунктом 1.3. Кредитного договору сторони погодили графік погашення заборгованості за наданим кредитом, починаючи з січня 2012 року.

Кредитний договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за договором (п. 6.8 Кредитного договору).

18 грудня 2012 року сторони даної справи уклали додатковий договір до Кредитного договору, яким внесли зміни до графіку погашення заборгованості, згідно з яким погашення заборгованості повинно здійснюватися у період з січня 2012 року по 12 грудня 2014 року, включно.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач, на виконання своєї частини зобов'язань надав відповідачеві кредит у розмірі 232500,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 13.12.2011 № 1101, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 15).

Спір між сторонами даної справи виник внаслідок порушення відповідачем графіку погашення кредиту та процентів за користування кредитом.

Згідно з п. 3.2.3. Кредитного договору кредитор має право припинити надання коштів за кредитом та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за фактичний строк користування ним та можливої неустойки, а в разі невиконання вимоги кредитора, звернути стягнення на забезпечення, зокрема, у разі невиконання позичальником будь-якого обов'язку, передбаченого Договором.

Як вірно встановив суд першої інстанції, у зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» зобов'язань за Кредитним договором, ПАТ «ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВИЙ БАНК», керуючись п. 3.2.3. Кредитного договору, звернулося до відповідача з вимогою від 15.08.2014 за вих. № 06-0852/14 (а.с. 14) про дострокове повернення кредиту, сплату процентів та пені.

Проте, відповідач вимогу позивача залишив без виконання, що стало підставою для звернення ПАТ «ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВИЙ БАНК» до господарського суду з даним позовом про стягнення з відповідача 121330,00 грн заборгованості за кредитом; 13484,41 грн заборгованості за процентами; 4471,07 грн пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 744,67 грн пені за несвоєчасне погашення процентів.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище обставин, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтями 1049, 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено вище, відповідач був зобов'язаний повернути відповідачеві кредит в термін до 12 грудня 2014 року, включно. Доказів виконання відповідачем такої умови Кредитного договору матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи наведені обставини даної справи і норми матеріального права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості та доведеності ПАТ «ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВИЙ БАНК» факту наявності у ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» заборгованості за Кредитним договором в сумі 121330,00 грн, яка документально підтверджена і відповідачем, в порядку статей 4-3, 33 ГПК України, не спростована. Отже, колегія суддів погоджується з рішенням першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача 121330,00 грн заборгованості по кредиту за Кредитним договором.

Крім того, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту щомісячно на фактичну кредитну заборгованість, починаючи з дати перерахування кредиту на рахунок, вказаний позичальником, станом на останній календарний день поточного місяця (включно) та у день остаточного погашення кредиту за останній неповний місяць та відображаються на рахунку кредитора. Період нарахування процентів визначається з першого числа по останній робочий день місяця (за повний календарний місяць). При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод факт/факт. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Пунктом 2.6. Кредитного договору сторони погодили, що проценти сплачуються позичальником щомісячно в період з 01-го числа по 28-е число наступного за нарахуванням місяця та одночасно з остаточним погашенням кредиту шляхом безготівкового перерахування платіжним дорученням на рахунок кредитора, вказаний в п. 2.5. договору. При остаточному погашенні кредиту позичальник зобов'язаний в першу чергу сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом. Якщо 28-е число припадає на вихідний, святковий або неробочий день, сплата процентів здійснюється у перший робочий день, що слідує після вихідних, святкових або неробочих днів.

Відтак, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ПАТ «ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВИЙ БАНК» щодо стягнення з ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» заборгованості по відсотках на загальну суму 13484,41 грн. При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції, перевіривши здійснений місцевим судом розрахунок вказаної позовної вимоги, визнає його вірним і обґрунтованим.

Крім того, з огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Позивач заявив вимогу про застосування до відповідача штрафної санкції шляхом стягнення з останнього 4471,07 грн пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом та 744,67 грн пені за несвоєчасне погашення процентів.

Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісії, визначених цим Договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,2 процента від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 4.3. Кредитного договору сторони погодили, що у випадку прострочення позичальником строків повернення кредиту, визначених пунктом 1.1. цього Договору, а також у випадках, визначених пунктами 2.10.3., 3.2.3, 3.3.9 цього Договору, позичальник сплачує кредитору проценти, розмір яких передбачений у пункті 1.1. цього Договору, а також пеню в розмірі 0,1 проценти від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Отже, факт прострочення ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» зобов'язання за Кредитним договором встановлено, а тому колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції, з урахуванням статей 216, 218, 219, 220, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, частин 1, 2 ст. 549 ЦК України, статей 1 і 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», дійшов вірного висновку про правомірність позовних вимог ПАТ «ПРОМИСЛОВО-ФІНАНСОВИЙ БАНК» щодо стягнення з ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» 4471,07 грн пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом та 744,67 грн пені за несвоєчасне погашення процентів. В той же час, перевіривши розрахунок вказаних позовних вимог, колегія вважає його вірним і обґрунтованим.

Відносно доводів, викладених ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 267 названого Кодексу).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, при цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

З урахуванням наведених правил, колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на невірність періоду нарахування пені в силу пропуску спеціальної позовної давності є безпідставним, оскільки матеріали даної справи не містять зробленої ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» заяви щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності до вирішення судом першої інстанції спору у даній справі.

Більш того, згідно зі здійсненим судом апеляційної інстанції перерахунком пені, з урахуванням зауважень відповідача, викладених в апеляційній скарзі, загальний розмір пені складає 5216,82 грн, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем і задоволено судом першої інстанції.

Також колегія суддів щодо зменшення розміру заборгованості на 10000,00 грн зазначає наступне.

За правилами ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Так, відповідач обґрунтовує неможливість подання до суду першої інстанції платіжних доручень на загальну суму 10000,00 грн тим, що з поважних причин не міг забезпечити явку свого представника в судові засідання.

Колегія, дослідивши матеріали справи, встановила, що представник відповідача в перше судове засідання, призначене судом першої інстанції, не з'явився. Жодних обґрунтованих письмових пояснень відповідача з даного приводу із відповідними доказами матеріали справи не містять, в той час як, ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» було повідомлено місцевим судом про дату, час і місце судового засідання завчасно і належним чином (а.с. 4 - повідомлення поштового зв'язку про вручення поштового відправлення суду). В день наступного судового засідання (16 грудня 2014 року) до суду першої інстанції відповідач подав клопотання від 16.12.2014 № 16/12/2014-01 (а.с. 111) про відкладення розгляду справи з підстав перебування представника на лікарняному, при цьому, без надання жодного підтверджуючого наведені обставини доказу. Вказане клопотання підписано директором ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ».

З урахуванням викладеного, обґрунтування відповідача щодо неможливості подання до суду першої інстанції доказів у вигляді платіжних доручень визнаються колегією суддів безпідставними, а тому відхиляються, оскільки відповідач не був позбавлений можливості направити в судове засідання іншого свого представника, а також при розгляді даної справи міг брати участь його директор, який міг надати суду документи, які, на думку відповідача, стосуються суті спору у дані справі. Також такі документи відповідач міг подати до відділу діловодства місцевого суду документи разом із своїм клопотанням від 16.12.2014 № 16/12/2014-01 або ж надіслати поштовим зв'язком.

Таким чином, розрахункові документи, які додані до апеляційної скарги, без обґрунтування неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, до уваги колегією суддів апеляційної інстанції не приймаються.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2014 у справі № 910/21366/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2014 у справі № 910/21366/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2014 у справі № 910/21366/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/21366/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич

Повний текст постанови складено 27 березня 2015 року.