РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015Справа №910/997/15-г

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «БРИТИШ МОТОРС

Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЯ ЕДВЕРТАЙЗІНГ"

про визнання недійсним договору

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

від позивача: представник Бульдяк М.Р. - по дов. № б/н від 05.01.2015

від відповідача: представник Лісовський А.А. - по дов. № б/н від 10.12.2014

Обставини справи :

Товариство з обмеженою відповідальністю "БРИТИШ МОТОРС Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЯ ЕДВЕРТАЙЗІНГ" про визнання недійсним договору № 22/04-2013 БМУ про проведення рекламної компанії від 22 квітня 2013 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає про те, що реальний обсяг наданих відповідачем послуг за договором № 22/04-2013 БМУ від 22.04.2013 є суттєво меншим за той, який обумовлений договором, тому вважає, що відповідач навмисно ввів в оману позивача щодо обставин, які мають істотне значення відносно своїх прав та обов'язків, у зв'язку з чим правочин є підставою для визнання його судом недійсним відповідно до ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 порушено провадження у справі № 910/997/15-г та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.02.2015.

В судовому засіданні 16.02.2015 представник відповідача надав відзив на позов, додаткові документи на виконання вимог суду для залучення до матеріалів справи та клопотання про витребування у позивача доказів поштового направлення листів № 4/06/13 від 04.06.2013 та № 30/10/13 від 30.10.2013 Товариству з обмеженою відповідальністю "Дія Едвертайзінг".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 задоволено клопотання представника відповідача, зобов'язано надати вищезазначені докази та за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено до 16.03.2015.

В судовому засіданні 16.03.2015 представники позивача та відповідача подали клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів.

В судовому засіданні 16.03.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.03.2015 проти позову заперечував, з підстав, викладених у письмовому відзиві, зазначивши про те, що обставини, на які посилається позивач у позові стосуються виключно повноти наданих послуг в процесі виконання спірного договору. Зазначені обставини в обов'язковому порядку мають бути предметом дослідження в іншій справі № 754/9100/14-ц, яка розглядається Деснянським районним судом м. Києва, з метою встановлення факту наявності заборгованості та її розміру.

В судовому засіданні 16.03.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд:

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю "БРИТИШ МОТОРС Україна" (замовник, позивач) та Товариством обмеженою відповідальністю "ДІЯ ЕДВЕРТАЙЗІНГ" (виконавець, відповідач) укладено договір № 22/04-2013 БМУ про проведення рекламної компанії.

Відповідно до умов зазначеного договору замовник замовляє і оплачує, а виконавець зобов'язується на умовах договору та у відповідності до чинного законодавства України, зокрема, Законів України «Про рекламу», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», «Про телебачення і радіомовлення» надати послуги по проведенню рекламної компанії з виготовленням рекламного матеріалу або використанням рекламного матеріалу замовника. Вид реклам, терміни підготовки рекламних матеріалів, вимоги до рекламних матеріалів, територія (місце, спосіб) виходу рекламних матеріалів, адресна програма, медіа-план, ефірний час, інформаційні ресурси, термін та графік здійснення рекламної кампанії визначаються сторонами у додатках до договору, які є його невід`ємною частиною (п.п. 1.1-1.2 договору).

Відповідно до п. 5.1 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2013 року.

Згідно п. 4.1 ціна договору складається з сум за кожним додатком до договору. Вартість послуг і робіт виконавця є договірною, розмір граничних витрат виконавця за даним договором (якщо вони не включені у вартість послуг і робіт виконавця) вказуються в додатках.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами укладались додатки до договору, зокрема, № 01 від 22.04.2013, № 02 від 22.04.2013, № 03 від 22.04.2013, № 04 від 22.04.2013, № 05 від 20.05.2013, № 06 від 29.07.2013, № 07 від 29.07.2013, № 08 від 29.07.2013, № 09 від 28.08.2013, № 10 від 28.08.2013, № 11 від 23.09.2013, в яких погоджувались адреси, тип, вартість робіт з урахуванням рекламного матеріалу та порядок оплати. Згідно додатків загальна вартість послуг склала 4551480, 00 грн.

Пунктом 5.3. договору встановлено, по виконанню умов договору сторони складають акт приймання-передачі виконаних робіт, який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.2.5. договору замовник зобов'язаний прийняти надані виконавцем згідно договору послуги і роботи та підписати зі своєї сторони акт приймання-передачі виконаних робіт протягом п'яти календарних днів з моменту його пред'явлення виконавцем або надати у письмовій формі вмотивовану відмову у його підписанні. У противному випадку при недотриманні замовником п'ятиденного строку для його підписання акт приймання-передачі виконаних робіт вважається таким, що підписаний, а роботи по проведенню рекламної компанії такими, що виконані у повному обсязі та належним чином. Замовник не має права відмовитись від підписання акта приймання-передачі виконаних робіт, якщо виконавцем своєчасно були усунені дефекти (що було підтверджено документально) або якщо дефектів під час проведення рекламної кампанії виявлено не було.

Як свідчать матеріали справи відповідач виконав, а позивач прийняв рекламні послуги за договором № 22/04-2013 БМУ від 22.04.2013 на загальну суму 4577616, 00 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та скріпленими печатками підприємств, а саме: № ОУ-0018 від 31.08.2013 на суму 214 350,00 грн.; № ОУ-0019 від 31.08.2013 на суму 269 550,00 грн.; № ОУ-0020 від 31.08.2013 на суму 596 100,00 грн.;№ ОУ-0029 від 30.09.2013 на суму 12 300,00 грн.; № ОУ-0030 від 30.09.2013 на суму 61 200,00 грн.; № ОУ-0031 від 30.09.2013 на суму 13 836,00 грн.; № ОУ-0032 від 30.09.2013 на суму 73 980,00 грн.; № ОУ-0000043 від 31.05.2013 на суму 214 350, 00 грн., № ОУ-0000044 від 31.05.2013 на суму 469 550, 00 грн., № ОУ-0000045 від 31.05.2013 на суму 705 600, 00 грн., № ОУ-0049 від 31.10.2013 на суму 28 500 грн., № ОУ-0000055 від 30.06.2013 на суму 547 740, 00 грн., № ОУ-0000056 від 30.06.2013 на суму 1 370 560, 00 грн.

За твердженням позивача, здійснюючи візуальний моніторинг зроблено висновок про невідповідність кількості замовленої реклами до її фактично розміщеної.

Відповідно до п. 3.1.1 договору замовник має право вимагати від виконавця виконання своїх обов'язків відповідно до умов цього договору та додатків до нього і отримувати компенсацію від виконавця у разі їх невиконання в розмірах, передбачених договором.

Згідно з п. 3.1.2. договору замовник має право за власний рахунок контролювати виконання виконавцем договірних зобов'язань, за допомогою незалежного моніторингу або іншими методами.

Замовник має право пред'являти обґрунтовані відповідним чином претензії у письмовій формі до виконавця за неякісне, неповне виконання ним договірних зобов'язань (пункт 3.1.3 договору).

Позивач зазначив про те, листами № 4/06/13 від 04.06.2013 та №30/10/13 від 30.10.2013 звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дія Едвертайзінг" з вимогою надати щомісячні звіти про виконання вимог договору з адресною програмою та фото фіксацією.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 суд зобов'язав позивача надати докази поштового направлення листів № 4/06/13 від 04.06.2013 та № 30/10/13 від 30.10.2013 Товариству з обмеженою відповідальністю "Дія Едвертайзінг".

Однак, позивач не виконав вимог суду, викладених в ухвалі, належних доказів відправлення таких листів матеріали справи не містять.

Таким чином, твердження позивача з приводу звернення до відповідача про надання звітів про виконання вимог договору не підтверджено належними засобами доказування.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх істотних умов. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивачем не подано жодного доказу в підтвердження того, що рекламні послуги надані відповідачем за договором не в повному обсязі, при цьому, долучені до позовної заяви фотозвіти, зроблені ТОВ «Дорс Консалтинг» не підтверджують неналежне виконання відповідачем умов договору та не приймаються судом до уваги, оскільки зазначене товариство є стороною за спірним договором, а будь-яких інших належних та допустимих доказів неналежного та не в повному обсязі виконання відповідачем умов договору матеріали справи не місять та суду не надано.

Натомість, в матеріалах справи наявні, підписані та скріплені печаткою обох сторін акти надання послуг, в кожному з яких зазначено, що сторони претензій одна до одної не мають.

Таким чином, фактично ухиляючись від виконання своїх зобов'язань за договором від 22.04.2013 позивач просить суд визнати недійсним зазначений договір.

Згідно з частиною четвертою статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 4 статті 179 Цивільного кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Статтею 215 Цивільного кодексу встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Позивач з моменту укладення договору приймав надані відповідачем послуги, оскільки доказів протилежного не подано, та не подав жодного доказу в підтвердження того, що позивач протягом цього часу звертався до відповідача із зауваженнями з метою усунення невідповідностей, а отже не доведено наявність факту введення його в оману на момент укладення договору.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено про відсутність правових підстав для визнання договору № 22/04-2013 БМУ від 22.04.2013 недійсним, у зв'язку з чим заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "БРИТИШ МОТОРС Україна" вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 44 ГПК України понесені позивачем витрати на оплату судового збору покладаються на позивача (ст. 49 ГПК України).

Враховуючи викладене та керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.03.2015р.

Суддя Трофименко Т. Ю.