ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015 р. Справа№ 914/2615/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Білдерпоінт», м. Львів

до відповідача-1: Приватного підприємства «Арома-Львів», с. Семенівка, Львівська область

до відповідача-2: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Публічного акціонерного товариства «Прикарпатбуд», м. Львів

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: Маньковський О.А., представник (довіреність від 07.08.2014 р.);

від відповідача-2: ОСОБА_1;

від третьої особи: не з'явився

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Білдерпоінт», м. Львів звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача-1: Приватного підприємства «Арома-Львів», с.Семенівка, Львівська область та відповідача-2: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 23.07.2014р. призначив розгляд справи на 04.08.2014 р., залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Прикарпатбуд». Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 17.09.2014 р. провадження у справі №914/2615/14 було зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі №914/1411/14.

Ухвалою суду від 05.03.2015 р. провадження у справі №914/2615/14 було поновлено, розгляд призначено на 23.03.2015 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між відповідачами 14.11.2013 р. було укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до умов даного договору первісний кредитор (відповідач-1) передає новому кредиторові (відповідачу-2), а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором в частині вимагати від боржника (третьої особи) належного виконання всіх зобов'язань боржника перед первісним кредитором за договором підряду №26 від 17.06.2009 р. та договором про переведення боргу від 27.09.2010 р., згідно якого на боржника було переведено борг у розмірі 320 027,00 грн., що виник на підставі договору підряду №26 від 17.06.2009 р. та в сумі, згідно рішення Господарського суду Львівської області від 28.09.2010 р. по справі №13/111 (23/219). Оспорюваним договором порушено права позивача, так як на момент укладення цього договору ПП «Арома-Львів» не володіло правом вимоги до боржника, оскільки таке право вже було передано ТзОВ «Будівельна компанія «Білдерпоінт» (новому кредитору) відповідно до умов договору від 10.09.2013 р. Таким чином, договір про відступлення права вимоги від 14.11.2013 р. є недійсним, оскільки суперечить нормам чинного законодавства, зокрема, вимогам ст.ст. 512, 514 ЦК України. Також укладений між відповідачами договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки на момент його підписання відповідач-1 знав, що не володіє правом вимоги до третьої особи. З огляду на викладене, позивач просив визнати недійсним договір про відступлення права вимоги №11/13 від 14.11.2013 р., укладений між відповідачами.

В судових засіданнях представник відповідача-1 проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїх запереченнях зазначив, що договір про відступлення права вимоги до боржника (третьої особи), яке виникло на підставі договору підряду №26 від 17.06.2009 р., був укладений лише із відповідачем-2. Договір про відступлення права вимоги від 10.03.2013р. з позивачем не укладався, документи, які б засвідчували право майнової вимоги до третьої особи позивачу, не передавалися. Таким чином, доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

В судових засіданнях відповідач-2 проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав, просив задоволити з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Представникам роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.09.2010 р. у справі №13/111 (23/219) позовні вимоги Приватного підприємства «Арома-Львів» задоволено частково: стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Прикарпатбуд» на користь Приватного підприємства «Арома-Львів» 319791грн. 00 коп. заборгованості, в тому числі штрафні санкції, 3 197 грн. 91коп. державного мита та 109 грн. 69 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання вищевказаного рішення, 18.10.2010 р. Господарським судом Львівської області видано наказ.

14 листопада 2013 р. між Приватним підприємством «Арома-Львів» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір №11/13 про відступлення права вимоги.

За цим договором первісний кредитор (відповідач-1) передає новому кредиторові (відповідачу-2), а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором в частині права вимагати від боржника (Відкритого акціонерного товариства «Прикарпатбуд», м.Дрогобич, вул. Д.Галицького, 1, ) належного виконання всіх зобов'язань боржника перед первісним кредитором за договором підряду №26 від 17.06.2009 р. та договором про переведення боргу від 27.09.2010 р., згідно якого первісний боржник (ДП ВАТ «Прикарпатбуд» «Дрогобицьке Управління Механізації Будівництва») за згодою первісного кредитора (ПП «Арома-Львів») перевів на боржника (ВАТ «Прикарпатбуд») борг у розмірі 320 027,00грн., що виник на підставі договору підряду №26 від 17.06.2009 р., та в сумі, згідно з рішенням господарського суду Львівської області від 28.09.2010 р. (набрало законної сили 11.10.2010 р.) в справі №13/111 (23/219) (за позовом: Приватного підприємства «Арома-Львів», м. Львів до відповідача: Дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства «Прикарпатбуд» «Дрогобицьке Управління Механізації Будівництва», м.Дрогобич Львівської області про стягнення 688 283,97грн.).

Відповідно до п. 1.2 цього договору, новий кредитор одержав право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за договором підряду №26 від 17.06.2009 р. та договором про переведення боргу від 27.09.2010 р. у розмірі фактично встановленої до стягнення суми згідно з рішенням господарського суду Львівської області від 28.09.2010 р. (набрало законної сили 11.10.2010 р. в справі №13/111 (23/219), а саме 319 791грн. 00 коп. (в тому числі штрафні санкції), 9 197 грн. 91 коп. державного мита та 109 грн. 69 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу), всього - 323 098,60 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Білдерпоінт» звернулося до суду із позовом про визнання договору №11/13 про відступлення права вимоги від 14.11.2013р. недійсним, що є предметом розгляду у даній справі, посилаючись на те, що ПП «Арома-Львів» передано новому кредитору права у зобов'язанні в обсязі і на умовах більших, ніж належали йому на момент його підписання, оскільки таке право вже було передано ТзОВ «Будівельна компанія «Білдерпоінт» (новому кредитору) відповідно до умов договору від 10.09.2013 р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.12.2014 р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.02.2015 р., у справі №914/1411/14 за позовом Приватного підприємства «Арома-Львів» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівелька компанія «Білдерпоінт», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 10.09.2013 р. встановлено, що договір про відступлення права вимоги від 10.09.2013 р. є неукладеним (таким, що не відбувся) у зв'язку із відсутністю у Приватного підприємства «Арома-Львів» волевиявлення на укладення такого договору.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Як зазначалося вище, рішенням суду від 10.12.2014 р. у справі №914/1411/14, яке набрало законної сили 25.02.2015 р., встановлено факт неукладеності договору про відступлення права вимоги від 10.09.2013 р.

Частиною 2 ст. 35 ГПК України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, згідно умов спірного договору відповідач-1 передав відповідачу-2 право вимоги до боржника в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Обставин, які б вказували на те, що спірний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, судом не встановлено.

З огляду на наведене, відступлення права вимоги відбулося у відповідності до вимог ст.ст. 512, 514 ЦК України, а тому доводи позивача є безпідставними.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а тому в позові слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини позивача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 16, 203, 204, 215, 509, 512-517, 626 ЦК України, ст.ст. 207 ГК України та ст.ст. 1, 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні 23.03.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 26.03.2015 р.

Суддя Мазовіта А.Б.