ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Справа № 909/630/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Губенко Н.М.,

суддів: Картере В.І. (доповідач),

Попікової О.В.

за участю представників:

позивача - Жиляка М.Д.,

відповідача - Жуковського В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015

та на рішення господарського суду міста Києва від 25.09.2014

у справі № 909/630/14

за позовом Комунального підприємства "Єдиний розрахунковий центр"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі Відділення № 1800 "Івано-Франківська дирекція ПАТ "Банк Форум"

про стягнення 299 983,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Комунального підприємства "Єдиний розрахунковий центр" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі Відділення № 1800 "Івано-Франківська дирекція ПАТ "Банк Форум" про стягнення з відповідача 299 983,76 грн.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 15.07.2014 справу № 909/630/14 передано за підсудністю господарському суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.09.2014 (суддя Пінчук В.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 (колегія суддів у складі: суддя Ропій Л.М. - головуючий, судді Калатай Н.Ф., Рябуха В.І.), позов задоволено. Стягнуто з ПАТ "Банк Форум" в особі Відділення № 1800 "Івано-Франківська дирекція ПАТ "Банк Форум" на користь КП "Єдиний розрахунковий центр" 299 983,76 грн. боргу.

У касаційній скарзі ПАТ "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" просить скасувати рішення господарського суду першої інстанції від 25.09.2014, постанову апеляційного суду 19.01.2015 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування касаційної скарги скаржник стверджує, що судами при прийнятті оскаржуваних рішень порушено вимоги ст.ст. 173, 175 ГК України, ст.ст. 177, 190, 509, ст. 1066, ч.ч. 1, 3 ст. 1074 ЦК України, п. 1 ч. 5 ст. 36, п. 3 ч. 2 ст. 37, ч. 3 ст. 46, ст. 52, ч. 8 Перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", п. 20.6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003, ст.ст. 2, 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п. 1.24 ст. 1, п. 16.1 ст. 16, пп. 2, п. 21.1 ст. 21 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить постанову апеляційного суду від 19.01.2015 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Приймаючи рішення у справі про задоволення позову, місцевий господарський суд з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими та підтверджуються наявними матеріалами справи і підлягають задоволенню в сумі, яка заявлена позивачем в позовній заяві, а саме у розмірі 299 983,76 грн.

Однак, Вищий господарський суд України не погоджується з вказаними висновками судів, оскільки вони зроблені з порушенням вимог ст. 22 ГПК України.

Зокрема, 15 липня 2014 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог на суму 2172,25 грн. у зв'язку з чим просив вважати загальною сумою позову 302156,01 грн. При цьому, позивачем було додатково сплачено судовий збір у розмірі 43,12 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Передбачені ч. 4 ст. 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

ГПК України, зокрема ст. 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Відповідні роз'яснення застосування господарськими судами положень ст. 22 ГПК України надані у підпунктах 3.10 та 3.11 п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Господарський суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в сумі 299 983,76 грн., ніяких висновків в мотивувальній частині рішення щодо заяви про збільшення позовних вимог не навів, а також не вирішив питання щодо цієї заяви в резолютивній частині прийнятого судового рішення.

Порушення місцевим господарським судом при прийняті рішення вимог ст.ст. 22 та 43 ГПК України в свою чергу, призвело до подальшого неповного розгляду заявлених позовних вимог.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення першої інстанції зазначив про те, що "колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для прийняття заяви позивача про збільшення позовних вимог, оскільки остання не відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, адже, у зазначеній заяві позивачем заявлено додаткові вимоги".

Однак, такий висновок господарського суду апеляційної інстанції є безпідставним, оскільки даних про те, що господарським судом першої інстанції досліджувалась і давалась вказаній заяві оцінка, матеріали справи не містять.

В свою чергу, апеляційний господарський суд також не навів жодного доводу в обґрунтування того , що позивачем заявлено додаткові вимоги, а не подано заяву про збільшення позовних вимог. Отже вказаний висновок господарського суду апеляційної інстанції зроблений без належного дослідження всіх обставин справи та з порушенням наведених вище норм господарського процесуального права.

За таких обставин прийняті судові рішення як в частині суми основного боргу так і щодо розподілу судових витрат, не можна визнати законними і обґрунтованими, оскільки судами попередніх інстанцій при розгляді даної справи та вирішенні спору по суті не з'ясовано чи відповідає вимогам ст. 22 ГПК України подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог, а відтак і не встановлений фактичний розмір позовних вимог. Висновки господарських судів попередніх інстанцій зроблені без дотримання приписів ст. 43 ГПК України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене, а також межі перегляду справи у касаційному порядку, визначені ст.ст. 1115, 1117 ГПК України та виходячи з того, що вказані порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, а саме розміру заявлених позовних вимог, що має значення для правильного розгляду справи, прийняті у справі рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції згідно з ст. 1119 ГПК України.

При новому розгляді справи суду слід врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним у справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 25.09.2014 у справі № 909/630/14 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя:Н. Губенко
Судді: В. Картере
О. Попікова