КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р. Справа№ 910/20681/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Грабовському Д.А.

за участі представників

сторін:

позивач Левченко В.І. - дов. від 25.09.2014 № 91/2014/09/05-4

відповідач Поліщук Л.П. - дов. від 26.12.2014 № 74-Д

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Комунального підприємства "Центр

обслуговування споживачів Шевченківського

району"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2014

у справі № 910/20681/14 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

відповідача Комунального підприємства "Центр

обслуговування споживачів Шевченківського

району"

про стягнення заборгованості за Договором на

постачання теплової енергії у гарячій воді

від 01.02.2010 № 340439 у розмірі 126 065,77 грн.,

з якої: 99 493,06 грн. - заборгованість за спожиту

теплову енергію, 11 379,89 грн. - 3% річних,

15 192,82 грн. - інфляційні втрати.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ "Київенерго" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача - КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" 126 065,77 грн. заборгованості за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 340439 від 26.10.2012 року за період з 01.09.2011 по 30.06.2014, з якої: 99 493,06 грн. - заборгованість за спожиту теплову енергію, 11 379,89 грн. - 3% річних, 15 192,82 грн. - інфляційні втрати.

Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції позивачем було подано Заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої останній просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 98 779,14 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 11 150,70 грн., інфляційні втрати у розмірі 14 918,15 грн. Вказана Заява була прийнята господарським судом до розгляду в порядку ст. 22 ГПК України, подальший розгляд справи здійснювався з урахуванням цієї Заяви.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2014 №910/20681/14 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь позивача ПАТ "Київенерго" 98 799,14 грн. - основного боргу, 11 150,70 грн. - 3% річних, 14 918,15 грн. - інфляційних втрат.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2014 №910/20681/14 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Позивач у своєму Відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2014 №910/20681/14 без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 16.02.2015 №910/20681/14 порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Авдеєва П.В., Яковлєва М.Л..

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2014 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.02.2010 між АЕК "Київенерго" (постачальник), що 22.04.2013 перейменоване, відповідно до Статуту ПАТ "Київенерго", у ПАТ "Київенерго" та КП по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, яке перейменоване у КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (споживач), було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 340439 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався безперебійно постачати теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до вимог викладених в Договорі.

27.07.2012 між ПАТ "Київенерго" та КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" було укладено Додаткову угоду до Договору № 340439 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.02.2010, відповідно до умов якої сторони виклали у новій редакції преамбулу Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.02.2012 № 340439.

За пунктом 2.1 Договору визначено, що при виконанні умов даного договору, а також при вирішенні всіх питань, що необумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, чинним законодавством України, правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

Відповідно до пункту 2.2.1 Договору, постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року, згідно з заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.

Згідно з 2.3.1 пунктом Договору, споживач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2 до цього Договору.

Пунктом 2 Додатку № 2 до Договору визначено, що у разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності (додатки 3,4).

Згідно з пунктом 3 додатку № 2 до Договору у разі встановлення будинкових приладів обліку теплової енергії споживача не на межі балансової належності, до обсягів теплової енергії, визначених цими приладами обліку, споживачем додаються теплові витрати на дільниці тепломережі з межі поділу балансової належності до місця встановлення приладів обліку згідно з пунктом 1.3. додатку 1.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Додатку № 2 до Договору, дата зняття споживачем показників будинкових приладів обліку - по 25 поточного місяця; споживач, що має будинкові прилади обліку, щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в МВРТ-1 - не пізніше двох робочих днів місяця, наступного за звітним.

У випадку підключення декількох споживачів без будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії до центрального теплового пункту (ЦТП) - від загального споживання теплової енергії, визначеної за комерційними приладами обліку встановленими на ЦТП, віднімаються обсяги споживання теплової енергії, визначені по будинкових комерційних приладах обліку споживачів, а залишок обсягу спожитої теплової енергії розподіляється між споживачами без будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії пропорційно до їх договірних навантажень (пунктом 7 Додатку № 2 до Договору).

За пунктом 8 Додатку № 2 до Договору визначено, що у разі відсутності у споживача будинкових комерційних приладів обліку, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається:

- на опалення - як множення кількості годин споживання теплової енергії за місяць на величину годинного теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія;

- на гаряче водопостачання - як множення кількості діб споживання за місяць на величину добового теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія, ТОБТО ЗА РОЗРАХУНКОВИМ МЕТОДОМ ОПЛАТИ ПОСЛУГ.

Відповідно до пункту 9 Додатку №2 до Договору, споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в МВРТ-1 за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 63, оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Згідно із пунктом 10 Додатку № 2 до Договору передбачено, що споживач щомісячно: забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Відповідно до п. 4.1., п. 4.3. Договору, даний Договір, набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2010 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначав, що ним належним чином виконувалися зобов'язання за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №340439 від 01.02.2010, тоді як відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого за період з 01.09.2011 по 01.09.2014 у відповідача утворилась заборгованість за надані позивачем послуги у розмірі 99 493,06 грн.

Проаналізувавши положення Договору №340439 від 01.02.2010 на постачання теплової енергії у гарячій воді, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що за своєю правовою природою зазначений Договір є договором енергопостачання.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку, що проведений відповідно до умов Договору на підставі даних облікових карток (табуляграм) підтверджується факт поставки теплової енергії позивачем відповідачу протягом спірного періоду з 01.09.2011 по 01.06.2014 за Договором № 340439 від 01.02.2010 на постачання теплової енергії у гарячій воді, а також факт користування відповідачем цією тепловою енергію.

З наданих господарському суду доказів вбачається, що позивач, взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, зауважень щодо відпуску теплової енергії від відповідача не надходило, тоді як відповідач у визначений Договором та Додатками до нього, строк, оплату за спожиту теплову енергію в повному обсязі не здійснив.

Частинами 1 і 2 статті 528 Цивільного кодексу України визначено, що виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

З матеріалів справи та наданої позивачем довідки про надходження коштів за спожиту теплову енергію від відповідача, вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором № 340439 від 01.02.2010 на постачання теплової енергії у гарячій воді на час розгляду справи у суді першої інстанції становила - 98 799,14 грн.

За оцінкою колегії суддів, враховуючи вищевикладене, місцевим господарським судом правомірно визначено, що факт заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 98 799,14 грн. є належним чином доведеним, документально підтвердженим, а тому вимога позивача про стягнення основної заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 98 799,14 грн. підлягає задоволенню.

Позивач просив місцевий господарський суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 11 150,70 грн. та інфляційні втрати у заявленому розмірі 15 192,82 грн., що нараховані за загальний період з 11.10.2011 по 31.08.2014.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних та інфляційних втрат є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання перед позивачем, а також положення наведених норм законодавства України та умов укладеного між сторонами Договору, за оцінкою колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі - 11 150,70 грн. та інфляційні втрати у сумі - 14 918,15 грн., розмір яких є арифметично вірним та обгрунтованим.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі стверджував про те, що з 01.07.2014 КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" втратило статус виконавця комунальних послуг. За ствердженням скаржника, з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014 виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Києві є ПАТ "Київенерго". Отже, статус виконавця послуг за Договором від відповідача перейшов до позивача - ПАТ "Київенерго", тобто фактично відбувся збіг сторін по договорам в одній особі - ПАТ ,,Київененерго".

При цьому, відповідач зазначав, що з метою фактичного запровадження змін до системи житлово-комунального господарства, визначених наведеним Законом, між позивачем та відповідачем було укладено Договір №630/53-14 від 13.11.2014 про надання послуг з проведення обліку та розрахунків із споживачами за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, термін дії якого сторонами встановлено з 01.07.2014 по 30.06.2015. На думку скаржника, оскільки між сторонами по даній справі з 01.07.2014 було припинено дії договорів про забезпечення надання комунальних послуг, то у позивача відсутні правові підстави та повноваження щодо забезпечення споживачів комунальними послугами в якості їх виконавця, у зв'язку з чим підприємство припинило надавати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води і водовідведення всім категоріям споживачів, відповідно і нарахування позивача не підлягають оплаті зі сторони відповідача.

Вказані доводи скаржника колегією суддів відхиляються з огляду на те, що стороною спірного Договору № 340439 від 01.02.2010, на яку покладено обов'язок по оплаті вартості спожитої теплової енергії, є відповідач, а отже і спірна заборгованість за договором є заборгованістю саме відповідача перед позивачем. До того ж, припинення дії Договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати за надані послуги, а надання послуг підтверджено матеріалами справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначав і про те, що між сторонами 05.12.2013 було укладено Угоду про співробітництво в сфері поставки теплової енергії для забезпечення споживачів Шевченківського району м. Києва комунальними послугами. Так, відповідно до п. 2.2 цієї Угоди, постачальник зобов'язується до 01.10.2014 не застосовувати до виконавця неустойку, передбачену умовами всіх діючих договорів на постачання теплової енергії у гарячій воді, укладених між сторонами, не нараховувати 3% річних та втрати від інфляційних процесів, передбачені ст. 625 ЦК України, за умови 100% оплати спожитої теплової енергії протягом 01.10.2013 - 01.10.2014, а тому позивач не має права вимагати від відповідача сплати 3% річних та інфляційних втрат.

За оцінкою колегії суддів, дані ствердження відповідача є безпідставними, з огляду на те, що передумовою для того, щоб не нараховувати неустойку, 3% річних та інфляційні втрати відповідачу в Угоді від 05.12.2013 визначено 100% оплату спожитої теплової енергії протягом 01.10.2013 - 01.10.2014. Натомість доказів здійснення повного та своєчасного розрахунку з позивачем у вказаному періоді відповідач господарському суду не надав, а тому у позивача є підстави вимагати від відповідача в порядку ст. 625 ЦК України відшкодування матеріальних втрат позивача, а саме 3% річних та інфляційних витрат.

Окремо відповідач наголошував і на тому, що позивач проводив розрахунки за теплову енергію відповідно до нормативних документів, які втратили чинність, зокрема, Розпорядженням КМУ від 15.02.2012 №1-3-р, Тимчасові правила обліку, відпускання і споживання теплової енергії, затвердженні Наказом від 01.07.1006 №57/112, були скасовані. Дана обставина, на думку скаржника, вказує на незаконність їх застосування при проведенні розрахунків за Договором № 340439 як за спірний період, так і за попередні періоди.

В свою чергу, позивач, спростовуючи зауваження скаржника, наголошував, що визначення вартості теплової енергії виробництва ПАТ "Київенерго" для житлових організацій з 01.01.2011 здійснюється згідно з Постановою НКРЕ №1729, що відповідає приписам чинного законодавства України, а тому розрахунок вартості теплової енергії поставленої відповідачу є обгрунтованим та правомірним.

Крім того, у Розпорядженні КМДА №1222 від 29.12.2010 "Про встановлення тарифів на теплову енергію та встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води виконавцям цих послуг усіх форм власності для здійснення розрахунків з населенням", яке введено в дію з 01.02.2011, зазначено, що воно прийняте відповідно до низки Законів України та інших нормативних актів, в тому числі відповідно до Постанови НКРЕ від 14.12.2010 № 1729 "Про затвердження тарифів на теплову енергію АЕК "Київенерго".

Аналогічна правова позиція щодо застосування Постанови НКРЕ від 14.12.2010 № 1729 "Про затвердження тарифів на теплову енергію АЕК "Київенерго" з 01.11.2011 викладена в Постанові Верховного Суду України від 28.05.2013 № 5011-64/2345-2012, Постанові Вищого Господарського суду України від 18.09.2013 № 5011-3/15512-2012.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини.

Враховуючи викладене, слід зазначити, що даною нормою, зокрема, встановлено презумпцію вини особи, що саме боржник, у даному випадку відповідач КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання. (Наведена правова позиція викладена у Постановах Вищого Господарського суду України, зокрема у Постановах від 22.07.2014 № 910/23772/13, від 08.02.2015 №922/3483/14 та у Постанові Верховного суду України від 14.11.2012 № 6-122цс12).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального Кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2014 № 910/20681/14 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 № 910/20681/14 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 № 910/20681/14 бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/20681/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді П.В. Авдеєв

М.Л. Яковлєв