РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа № 918/1617/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Юрчук М.І. ,

судді Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Лелех І.Ю.

за участю представників:

позивача - Бондар Ю.М. довіреність № 03-05/2/2 від 05.01.2015р.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Рівненської області від 27.01.2015р. у справі №918/1617/14 (суддя Качур А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (м. Рівне)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (Рівненська область, Здолбунівський район, м. Здолбунів)

про визнання укладеним договору на постачання теплової енергії

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Товариство звернулося з позовом, згідно з яким просило визнати укладеним договір на постачання теплової енергії № 1221 від 01.10.2013 року у запропонованій позивачем редакції.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 27.01.2015 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 16.02.2015 року) позов задоволено. Визнано укладеним договір на постачання теплової енергії № 1221 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 у запропонованій позивачем редакції. Підлягає до стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" судовий збір в сумі 1218,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 23.02.2015р. поновлено пропущений строк на оскарження рішення в апеляційному порядку, подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 12.03.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (вх. № 6319/15 від 11.03.2015р.).

Ухвалою суду від 12.03.2015 року розгляд справи відкладався, в порядку ст. 77 ГПК України.

Представник позивача на виконання ухвали суду надав витребуванні докази, які залучено до матеріалів справи, 02.04.2015 року вх. № 8388/15.

Присутній в судовому засіданні 02.04.2015 року представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, наведених у відзиві на неї, надав усні пояснення.

Між тим, вимога суду відповідачем/апелянтом не виконана, повноважний представник останнього у судове засідання 02.04.2015 р., також не з'явився, натомість надіслав суду клопотання про витребування доказів та перенесення судового засідання в зв'язку з перебуванням повноважного представника на лікарняному (вх. № 8379/15 від 02.04.2015р.).

Дане клопотання судом відхиляється як необґрунтоване, оскільки на сторону покладається обов'язок доведення тих чи інших обставин, на які вона посилається в своєму клопотанні. Однак, позивачем не додано належних доказів, в розумінні ст. 33 ГПК України, на підтвердження зазначених в клопотанні обставин. З огляду на викладене, суд відхиляє вищевказане клопотання позивача.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України явка в судове засідання - це право, а не обов'язок сторін, справа може розглядатися без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Тому, з урахуванням наявних у справі доказів, судова колегія визнала можливим розглянути справу у відсутності осіб, що не з'явились.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено наступне.

25.07.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" та Рівненською міською радою було укладено договір оренди об'єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. в реєстрі за № 1040.

Вказаний договір укладений у відповідності з вимогами Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності" від 21.10.2010 року № 2624-VI.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надає Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго".

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 16.07.2014 року інженерами теплової інспекції в присутності балансоутримувача житлового будинку інженера ЖКП "Покровське" проведено обстеження системи централізованого опалення в приміщенні фотоательє, яке розташоване в житловому будинку, за адресою АДРЕСА_2 та належить приватному підприємця ОСОБА_5 за результатами якого встановлено, що система централізованого опалення в приміщенні самовільно порушена, технічна документація на відключення відсутня. У зв'язку з чим систему централізованого опалення в приміщенні фотоательє було відновлено /а.с. 15/.

Крім того, згідно наявного в матеріалах справи акту пуску теплової енергії від 22.10.2014р. вбачається, що 22.10.2014р. теплопостачальною організацією "Рівнетеплоенерго" було здійснено пуск теплової енергії зокрема на об'єкт, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. /а.с. 52/.

Листом № 55 від 22.01.2015 р. КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" повідомило суд, що станом на 31.12.2012 року на 162/1000 частки приміщень, площа яких складає 33,6 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2, зареєстровано право приватної спільної часткової власності за ОСОБА_3, на підставі договору розподілу колективного майна від 14.03.1997 року.

Відповідно до пункту 11 "Правил користування тепловою енергією" затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007р. №1198, самовільне втручання в діючі системи теплопостачання і теплоспоживання забороняється.

Пунктом 40 "Правил користування тепловою енергією" затверджених Постановою КМУ від 03 жовтня 2007 р. № 1198 передбачено, що споживач теплової енергії зобов'язаний: погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи.

Листом №04-01/2372/1930 від 23.10.2013 року позивачем на адресу відповідача було направлено для розгляду та підписання два примірники договору на постачання теплової енергії №1221 від 01.10.2013 року на приміщення відповідача за адресою: АДРЕСА_2 з додатками на 16 аркушах. /а.с. 14/.

Однак, відповідач договір не підписав та будь-якої відповіді на пропозицію укласти договір не надав, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду.

При прийнятті рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України (по тексту - ГК України) відпуск енергії (електричної енергії, пару, гарячої і перегрітої води) без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено і статтями 24-25 Закону України "Про теплопостачання".

Тобто, укладання договору на постачання теплової енергії є обов'язковим для сторін на підставі закону, а отже обов'язковим є укладення договору на постачання теплової енергії до приміщення фотоательє, яке розташоване в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з статті 626 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладення господарського договору, за приписами частини 3 ст. 179 ГК України, є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 4 статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

- примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В силу ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Подібні норми містить і стаття 180 Господарського кодексу України, з якої вбачається, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 4 Правил користування тепловою енергією (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Статтею 181 ГК України передбачений загальний порядок укладання господарських договорів, а саме господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання укладеним між позивачем та відповідачем договору на постачання теплової енергії в редакції, що запропонована позивачем, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 27.01.2015 р. у справі № 918/1617/14 прийняте на підставі матеріалів справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а відтак, не є такими, що можуть бути підставою згідно зі ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги згідно зі ст.49 ГПК України покладається на відповідача/скаржника у зв'язку із відмовою у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 27.01.2015 року у справі № 918/1617/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

3. Справу № 918/1617/14 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.