ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 р. Справа№ 914/43/15

За позовом: Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт - Захід", м.Львів

про: стягнення 11 849 630, 31 грн.,

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: Євтєєва О.М. - представник (довіреність від 16.02.15р.);

від відповідача:Бобиляк В.Б., Сеник Р.Р. - представники (довіреності від 24.02.2015 р. та від 10.02.2015 р.);

В судовому засіданні 26.03.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору:

позов заявлено Державним підприємством "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" (м. Київ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт - Захід" (м.Львів) про стягнення 11 849 630, 31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договорів поставки в частині обсягів поставки товару.

Ухвалою суду від 13.01.15 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 29.01.15р. Вимоги до сторін висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано обов'язковою участь повноважних представників сторін в судове засідання.

В судове засідання 29.01.2015 року позивач участь повноважного представника забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач участь повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, з клопотаннями та заявами до суду не звертався.

Розгляд справи відкладено на 12.02.2015 року.

В судове засідання 12.02.2015 року сторони участь повноважних представників не забезпечили. Від позивача поступило електронне повідомлення № 9 (вх. № 5797/15 від 12.02.2015 року) про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити участь повноваженого представника в судове засідання. Відповідач через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання про відкладення розгляду справи. (вх. № 5519/15 від 11.02.2015 року).

Розгляд справи відкладено на 26.02.2015 року.

В судовому засіданні 26.02.2015 року було оголошено перерву до 12.03.2015 року.

В судове засідання 12.03.2015 року позивач участь повноважного представника забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач участь повноважних представників в судове засідання забезпечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав додаткові заперечення на позовну заяву (вх. №10527/15 від 12.03.2015 року), клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 10529/15 від 12.03.2015 року) та клопотання про продовження строку розгляду спору (вх. №1082/15 від 12.03.2015 року).

Судом відкладено розгляд справи на 26.03.2015 року та продовжено строк її розгляду на 15 днів.

В судове засідання 26.03.2015 року сторони явку повноважних представників забезпечили.

Представник позивача подав для долучення до матеріалів справи копії додаткових угод № 1 та № 2 від 30.12.2014 р. , позовні вимоги підтримав.

Відповідач через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання про долучення доказів (вх. № 12663/15 від 26.03.2015 року), позовні вимоги заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне:

28.07.2014 року між позивачем (покупцем згідно договору) та відповідачем (постачальником згідно договору) було укладено договір № ЦУПП-04/0029/14 на поставку шпал дерев'яних та договір № ЦУПП-04/0040/14 на поставку шпал дерев'яних.

Відповідно до п. 1.1 договору № ЦУПП-04/0029/14 постачальник зобов'язався на протязі серпня-вересня 2014 року поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації до договору, а покупець - прийняти і оплатити товар згідно умов договору. Ціна договору, відповідно до п. 3.1, становить 4725240,00 грн.

У п. 5.1 договору сторони визначили, що строк поставки товару: згідно Графіку поставки (додаток № 2), який погоджується та підписується обома сторонами та є невід'ємною частиною договору. У п. 6.3.1 договору постачальник зобов'язався забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором.

Графіком поставки визначено період поставки та кількість товару.

Відповідно до п. 1.1 договору № ЦУПП-04/0040/14 постачальник зобов'язався на протязі жовтня-грудня 2014 року поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації до договору, а покупець - прийняти і оплатити товар згідно умов договору. Ціна договору, відповідно до п. 3.1, становить 4725240,00 грн.

Відповідно до п. 5.1 договору, строк поставки (термін) поставки товару: згідно заявки покупця, рівномірними партіями протягом місяця, але перша партія товару повинна бути відвантажена не пізніше 5 календарних днів з моменту надання заявки. Покупець залишає за собою право на дострокове замовлення товару в залежності від потреб підприємства. Заявку на відвантаження від 06.11.2014 року № ЦУПП-8/4324 покупцем надіслано на електронну пошту постачальника.

Підставою звернення позивача до суду із позовом є неналежне виконання зобов'язання відповідачем щодо поставки товару, що стало підставою нарахування пені та штрафу передбачених п.п.7.2 договорів.

Зокрема, згідно п. 7.2 договору № ЦУПП-04/0029/14, у разі непоставки (недопоставки) товару в передбачений термін постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 3% вартості недоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 10 днів додатково стягується штраф в розмірі 30% від загальної суми договору.

У п. 7.2 договору № ЦУПП-04/0040/14 сторони визначили, що у разі непоставки (недоставки) в передбачений термін постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% вартості недоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф в розмірі 10% вказаної вартості.

Розмір пені та штрафу за договором № ЦУПП-04/0029/14 нарахованих позивачем складає 11 601 555,21 грн.

Розмір пені та штрафу за договором № ЦУПП-04/0040/14 нарахованих позивачем складає 248 075,10 грн.

Відповідач факт недопоставки товару не заперечує, однак позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними, зважаючи на відсутність його вини у неналежному виконанні зобов'язань за договорами.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Як встановлено судом і не заперечується представниками відповідача, останнім допущено прострочення поставки товару, що є порушенням п.п. 5.1, 6.3.1 договорів.

У п. 8.1 договорів визначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували на час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, тощо).

За загальним правилом під "форс-мажором" розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов'язань однією із сторін.

Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі, що саме вони відносять до форс-мажору. Зокрема, визначити, які обставини є форс-мажором і суб'єктів, що мають його підтверджувати.

У п. 8.3 договорів сторони визначили, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи які видаються торгово-промиловою палатою України або іншим уповноваженим державним органом.

Відповідно до Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" завданнями торгово-промислових палат є, зокрема, подання практичної допомоги підприємцям у проведенні торговельно-економічних операцій на внутрішньому та зовнішньому ринках.

Так, Торгово-промислова палата України засвідчує обставини форс-мажору відповідно до умов зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України, а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників) (ч. 3 ст. 14 Закону).

Відповідачем долучено лист Львівської торгово-промислової палати від 25.03.2015 р. N 19-08-5/432, відповідно до якого Торгово-промислова палата (далі - ТПП) засвідчила факт непереборної сили (виникнення форс-мажору), що унеможливило своєчасність виконання зобов'язання. Зокрема, спеціалісти Львівської ТПП прийшли до висновку, що ТзОВ "Граніт-Захід" доклало всіх зусиль і використовувало всі доступні для нього можливості для належного виконання зобов'язань з постачання готової продукції контрагенту, а обставини, які перешкодили своєчасному виконанню зобов'язань, а саме - обмеження на вирубку лісу, на пересування великогабаритного автомобільного транспорту по автодорогах при високій температурі та заборона в'їзду до лісових масивів для вивозу лісопродукції для переробки, можна визначити як надзвичайні і невідворотні за даних умов відповідно законодавства України. Обставини, які перешкоджали своєчасному виконанню зобов'язань не могли бути розумно передбачені ТзОВ "Граніт-Захід" і знаходились поза його контролем.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Пунктом 8.2 договору сторони визначили, що сторона, що не може виконувати зобов'язання за договором внаслідок обставин непоборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

До позовної заяви позивачем долучено лист №30 від 28.08.2014 р., яким відповідач повідомив позивача про настання обставин, які ускладнюють виконання постачальником умов договорів поставки.

Із врахуванням викладеного, суд вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 31.03.2015 р.

Суддя Король М.Р.