РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2015Справа №910/5317/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотехцентр-3000";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПЗКУ-МТС";

про стягнення 61 267,06 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Кот В. П., представник, довіреність № б/н від 31.12.2014 р.;

Від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотехцентр-3000" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю " ДПЗКУ-МТС " про стягнення з останнього заборгованості в розмірі 58 159,15 грн. та пені в сумі 3 107,91 грн. за договором поставки № 302 від 10.06.2013 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2015 року порушено провадження у справі № 910/5317/15-г, розгляд справи призначено на 24.03.2015 р.

У судовому засіданні 24.03.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач був належним чином повідомлений про час, день і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось на адресу суду і підтверджує факт отримання ухвали господарського суду представником відповідача.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. Згідно статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідач не направив в судове засідання своїх повноважних представників, не надав письмовий відзив на позовну заяву, а також не заперечив позовні вимоги по суті.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автотехцентр-3000" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДПЗКУ-МТС" (покупець) 24.03.2015 р. було укладено договір поставки товару № 302 (надалі - договір), згідно умов якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язується приймати та оплатити товар.

Пунктом 2.4. договору сторони встановили, що розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 45 робочих днів з моменту фактичного отримання товару на підставі рахунків постачальника. Оплата здійснюється шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у розділі 9 цього договору або окремо вказаний постачальник у відповідному рахунку.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, оплату поставленого йому товару здійснив не в повному обсязі, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у розмірі 58 159,15 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою договір № 302 від 10.06.2013 року є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, поставивши відповідачу товар на загальну суму 69 376,74 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін та копії яких містяться у матеріалах справи.

Судом встановлено, що 09.02.2015 р. між сторонами було укладено протокол 1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно з яким було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 11 217,59 грн.

З матеріалів справи слідує, що відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати вартості поставленого товару не виконав, з урахуванням протоколу 1 про зарахування зустрічних однорідних вимог заборгованість відповідача на час прийняття рішення становить 58 159,15 грн.

15 вересня 2014 р. на адресу відповідача позивачем направлено претензію з вимогою погасити заборгованість, яка залишена ним без відповіді та задоволення.

Відповідач доводи позивача не спростував, жодних заперечень суду не надав.

За ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 58 159,15 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 5.2 договору сторони передбачили, що у випадку прострочення оплати товару понад 7 робочих днів , постачальник вправі нарахувати покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Згідно з розрахунком позивача, який у встановленому порядку не спростовано відповідачем, останньому за порушення виконання зобов'язань за договором правомірно нараховано суми пені у розмірі 3 107,91 грн.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПЗКУ-МТС" (01024, м. Київ, вул. Лютеранська, 15-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотехцентр-3000" (37500, Полтавська обл., м. Лубни, вул. І. Франка, 1; ) 58 159 (п'ятдесят вісім тисяч сто п'ятдесят дев`ять) грн. 15 коп. заборгованості, 3 107 (три тисячі сто сім) грн. 91 коп. пені та 1 827 (одну тисячі вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат на оплату судового збору. Видати наказ.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 27.03.2015 р.