ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа № 911/1109/15

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвесттеплоцентр" до Крушинської сільської ради про стягнення боргу,

за участю представників:

позивача: Дзенік С.І. (дов. б/н від 12.01.2015);

відповідача: не з'явилсь.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвесттеплоцентр" до Крушинської сільської ради про стягнення боргу.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за про постачання теплової енергії № 20-10/02 від 20.10.2014.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.03.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 31.03.2015.

27.03.2015 через канцелярію господарського суду Київської області надійшов відзив відповідача, в якому він підтвердив зазначену суму заборгованості та просив розглядати справу без участі його представника.

У судовому засіданні 31.03.2015 суд заслухав пояснення представника позивача, він підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився.

Враховуючи, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає можливим розглядати справу за наявними у справі документами.

У судовому засіданні 31.03.2015, відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після виходу з нарадчої кімнати, суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

20.10.2014 між Крушинською сільською радою (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвесттеплоцентр" (постачальна організація, постачальник) було укладено договір про постачання теплової енергії № 20-10/02, відповідно до п. 1.1. якого постачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачу для Дошкільного навчального закладу «Струмочок» Крушинської сільської ради (ДНЗ) та приміщення ФАП за адресою: Київська обл., Васильківський район, с. Зелений Бір, вул. Освіти, № 11, загальна опалювальна площа 1312 м.кв. теплову енергію в обсягах передбачених даним договором, а споживач зобов'язується отримувати та оплачувати поставлену теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Споживач до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує постачальній організації вартість спожитої теплової енергії в розрахунковому періоді (п. 4.3. договору).

Відповідно до актів прийому-передачі наданих послуг № КК-009 від 03.11.2014, № КК-012 від 01.12.2014, № КК-013 від 09.01.2015 позивач надав відповідачу послуги загальною вартістю 85302,48 грн (копії погоджених сторонами актів містяться в матеріалах справи). Відповідачем не надавалось жодних претензій щодо якості або строків надання послуг тощо.

Відтак, судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої договірні зобов'язання.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 174 Господарського кодексу України та 11, 509 Цивільного кодексу України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, а також з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Цивільним законодавством (ст. 627 Цивільного кодексу України) передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свого зобов'язання з оплати прийнятих послуг за спірний період не виконав. Вказаний факт підтверджується довідкою № 31/5-113 від 25.03.2015, наданою Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України». Крім того, вказана сума заборгованості була визнана відповідачем у його відзиві, що надійшов до суду 27.03.2015.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 85302,48 грн боргу обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Крушинської сільської ради () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвесттеплоцентр" () 85302,48 грн боргу, а також 1827,00 грн судового збору.

3. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 06.04.2015.

Суддя А.Ф. Черногуз