РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015Справа № 910/2219/15-г

За позовом Служба безпеки України

до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання виконати умови договору

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Шевчук В.В., Скрипніков Д.С.

від відповідача: Голуб'ятникова Ю.А.

від третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Служба безпеки України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про зобов'язання виконати умови договору № ј від 26.03.2013 р. на здійснення готівкового обслуговування шляхом зарахування грошових коштів у сумі 194 905, 87 грн. на рахунок Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України, відкритий в Головному управлінні Державної казначейської служби України. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язань за вищевказаним договором щодо зарахування грошових коштів на рахунки позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/2219/15-г, та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 25.02.2015 р. за участю повноважних представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що 10.06.2014 р. Національним банком України було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», у зв'язку з чим відповідач не має права здійснювати банківську діяльність.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 р. залучено до участі у розгляді даної справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи на виклик суду не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представника третьої особи не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 25.03.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та Службою безпеки України в особі Департаменту господарського забезпечення укладено договір № 1/4, за умовами якого відповідач зобов'язався здійснювати готівкове обслуговування позивача через рахунки 257 групи, що відкриті на ім'я Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, зокрема, приймає від позивача готівкові кошти через каси банку з подальшим їх зарахуванням на відповідні реєстраційні рахунки.

Відповідно до п. 2.3. договору відповідач зобов'язаний належним чином виконувати умови договору, здійснювати приймання та видачу готівки відповідно до чинного законодавства України та нормативних актів Національного банку України.

Договір, відповідно до п. 9.1., набуває чинності з дні його підписання і діє до 31.12.2013 р. та регулює відносини сторін, що виникли з 03.01.2013 р.; договір автоматично продовжується у разі відсутності заперечень сторін за 30 днів до закінчення строку його дії.

Як вбачається з матеріалів справи, з 20.02.2014 р. до 28.02.2014 р. Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» прийнято від позивача готівкові кошти у розмірі 194 905, 87 грн., що підтверджується квитанціями № 7 від 20.02.2014 р., № 8 від 20.02.2014 р., № 2 від 24.02.2014 р., № 3 від 24.02.2014 р., № 4 від 24.02.2014 р., № 8 від 26.02.2014 р., № 9 від 26.02.2014 р. , № 10 від 26.02.2014 р., № 1 від 28.02.2014 р., № 2 від 28.02.2014 р. та № 3 від 28.02.2014 р.

Листом від 04.03.2014 р. позивач просив Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» повідомити про строки перерахування отриманих від позивача коштів в сумі 194 905, 87 грн.

Листом № 2375/005-04 від 17.03.2014 р. Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» повідомило Службу безпеки України про запровадження тимчасової адміністрації з 03.03.2014 р., у зв'язку з чим не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Листом № 19/Ф-3335 від 07.05.2014 р. Служба безпеки України просила Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» надати відповідь щодо термінів перерахування відповідачем державних коштів на реєстраційні рахунки Департаменту господарського забезпечення.

13.05.2014 р. Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» надало Службі безпеки України відповідь у формі листа № 5705/010-05 від 13.05.2014 р., за змістом якого діяльність Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в період дії тимчасової адміністрації регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідально до якого в період дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, у зв'язку з чим відповідач не може забезпечити повернення чи перерахування грошових коштів позивача.

Крім того, Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» підписано наданий Службою безпеки України акт звірки проведених операції, з яким сума неперерахованих відповідачем коштів становить 194 905, 87 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем не здійснено зарахування грошових коштів на реєстраційні рахунки Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України, відкриті в Головному управлінні Державної казначейської служби України у місті Києві, що є порушенням умов договору № ј від 26.03.2013 р.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідально до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Проаналізувавши умови договору № ј від 26.03.2013 р., а також положення чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що за своїми правовими ознаками він є договором банківського рахунку, відносини за яким врегульовані главою 72 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, а також відповідальність суб'єктів переказу та загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначається Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до с. 24.3. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією.

Пунктами 8.2., 8.3. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

Пунктом 1.17. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 р. № 174 встановлено, що за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція / чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

У відповідності до п. 1.13 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, у разі здійснення касових операцій протягом операційного часу банк (філія, відділення) на касових документах проставляє поточну дату здійснення касової операції, а в післяопераційний час - поточну дату і час приймання документів або напис чи штамп "вечірня" або "післяопераційний час". Виконані протягом операційного часу касові операції відображаються в бухгалтерському обліку в цей самий операційний день, а в післяопераційний час - не пізніше наступного операційного дня.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Тож, враховуючи вищенаведене, Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» зобов'язане було зарахувати отримані від позивача грошові кошти, відповідно, 20.20.2014, 24.02.2014 р., 26.2.2014 р. та 28.02.2014 р.

Як встановлено судом, 28.02.2014 р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 9 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації», відповідно до якого на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних", керуючись п. 2 ч. 5 ст. 12 та ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" з ринку та запровадження в ньому тимчасової адміністрації на період з 03.03.2014 р. до 02.06.2014 р.

Слід звернути увагу, що обов'язок здійснити зарахування грошових коштів на реєстраційні рахунки Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України виник у Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до запровадження тимчасової адміністрації.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Заперечуючи проти позову, Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» вказує на те, що після запровадження в банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів здійснюється в особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів» порядку та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, відповідач відзначає, що позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» із заявою про включення його до реєстру вимог кредиторів від 08.07.2014 р. та його включено до реєстру кредиторів Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», акцептованих уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і віднесено до сьомої черги згідно зі ст. 52 Законом України «Про систему гарантування вкладів».

В той же час, суд відзначає, що відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, виходячи з вищенаведених обставин, приймаючи до уваги, що грошові кошти внесені через касу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» 20.20.2014, 24.02.2014 р., 26.2.2014 р. та 28.02.2014 р., з огляду на обов'язковість договірних зобов'язань, що встановлено ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, не вчинення відповідачем дій щодо зарахування таких коштів на реєстраційні рахунки Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України протягом операційного дня або не пізніше наступного операційного дня є порушенням умов договору № ј від 26.03.2013 р., а також приписів Цивільного кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу, що тимчасова адміністрація в Публічному акціонерному товаристві "Брокбізнесбанк" запроваджена 28.02.2014 р. на період з 03.03.2014 р. до 02.06.2014 р.

Тобто, виходячи з імперативних приписів чинного законодавства України, що регулює відносини у сфері банківського обслуговування, а також умов договору № ј від 26.03.2013 р., станом на момент початку роботи тимчасової адміністрації, зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" щодо зарахування грошових коштів на рахунки позивача мали бути виконані останнім у повному обсязі.

В той же час, з наявних у справі доказів та встановлених судом обставин вбачається що на момент запровадження у Публічному акціонерному товаристві "Брокбізнесбанк" тимчасової адміністрації договірні зобов'язання відповідачем вже були порушені.

Аналогічні за змістом висновки викладені також у постанові Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 р. у справі № 909/455/14.

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Законом України «Про систему гарантування вкладів» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Водночас п. 5 ч. 6 ст. 36 Законом України «Про систему гарантування вкладів» передбачено, що вищевказані обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Тобто, запровадження у банку тимчасової адміністрації не звільняє останнього від виконання його договірних зобов'язань щодо зарахування коштів юридичних осіб.

Що ж до посилань відповідача на відкликання банківської ліцензії Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" та, як наслідок, неможливість здійснювати банківської діяльності, зокрема, проведення операцій щодо зарахування грошових коштів на рахунки клієнта банку, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У відповідності до п. 8 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції:8) здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Статтею 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальні законом до їх підсудності.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у статті 15 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також у статті 20 Господарського кодексу України, згідно з якою держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

У відповідності до п.п. 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Тобто, судове рішення є правозахисним актом, що містить висновок щодо наявності або відсутності порушення прав та охоронюваних законом інтересів суб'єкта звернення.

Таким чином, приймаючи до уваги, що наявними у справі доказами підтверджуються доводи позивача щодо порушення Публічним акціонерним товариства «Брокбізнесбанк» умов договору № ј від 26.03.2013 р.. а також приписів Цивільного кодексу України, з огляду на приписи Конституції України, Цивільного кодексу України, а також враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» стосовно відповідності судового рішення встановленим фактичним обставинам, суд дійшов висновку, що у даному випадку наявні всі підстави для захисту порушених прав Служи безпеки України та, відповідно, задоволення позову у даній справі.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог та приймаючи до уваги наведені обґрунтування позову, з оглядку на встановлені судом обставини та враховуючи норми чинного законодавства України суд дійшов висновку, що доводи позивача підтверджуються наявними у справі доказами, а відтак - позов підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Служби безпеки України задовольнити.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, пр. Перемоги, 41, ) виконати умови договору № ј від 26.03.2013 р. на здійснення готівкового обслуговування, шляхом зарахування грошових коштів у сумі 194 905, 87 грн. на рахунок Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України, відкритий в Головному управлінні Державної казначейської служби України.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, пр. Перемоги, 41, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) судовий збір у розмірі 1 218, 00 (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 30.03.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.