ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2015 р.Справа № 923/996/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Журавльова О.О., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Горик В.М., довіреність № б/н, дата видачі : 07.11.14 року;

від відповідача: не з'явився, повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт»

на рішення господарського суду Херсонської області від 23 вересня 2014 року

по справі № 923/996/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт»

про стягнення 43 565 736,51 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» з позовом про стягнення 43 565 736,51 грн., посилаючись на невиконання відповідачем договору поставки №27/04-16 ВЄ-АФ 2010 від 27.04.2010 року в частині оплати товару.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 23 вересня 2014 року по справі № 923/996/14 (суддя Нікітенко С.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Югтранзитсервіс-Агропродукт" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" суму основного боргу у розмірі 34039624,01 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 2218318,16 грн., суму 3% річних у розмірі 2445257,37 грн. та 64923,26 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми передоплати товару у розмірі 34039624,01 грн., є документально обґрунтованою та нормативно доведеною, а тому задовольняється судом.

Перевіривши розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних, наведений позивачем, суд визнав його обґрунтованим, разом з тим, розрахунок пені позивачем здійснений невірно, з урахуванням неправильного періоду, а тому в стягненні пені судом відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено, що він отримав документи, що надають йому право вимоги на отримання будь-яких грошових коштів, що були сплачені за договором поставки.

На думку скаржника, висновок суду про те, що одночасно з його укладенням договору факторингу №01 від 03.06.2014 року позивач набув право вимагати повернення грошових коштів, які були сплачені ТОВ «Волари Експорт» за договором поставки, є таким, що суперечить нормам матеріального права (ст.517 ЦК України), а також не відповідає обставинам справи.

Більш того, навіть за умови набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» прав на отримання коштів, скаржник зазначає, що не отримував вимоги повернення передплати в порядку ч.2 ст.530 ЦК України.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.11.2014 року провадження у справі №923/996/14 зупинялось до набрання чинності судовим рішенням господарського суду по справі №910/17462/14.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду м. Києва від 15.10.2014 року по справі №910/17462/14 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» задоволено повністю, визнано недійсним договір факторингу №01 від 03.06.2014 року між ТОВ «Волари Експорт» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 року по справі №910/17462/14 апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» на рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2014 року задоволено.

Рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2014 року по справі №910/17462/14 скасовано. В позові відмовлено.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що вищезазначена постанова сторонами не оскаржувалась, та набрала чинності в день її прийняття.

В судове засідання 24.03.2015 року не з'явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт», хоча був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Оскільки представник відповідача не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, а явка сторін не визнавалась обов'язковою, враховуючи обмежений строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом першої інстанції, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновків про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення та відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2010 року між ТОВ "Волари Експорт" (надалі - покупець) та ТОВ "Югтранзитсервіс-Агропродукт" (надалі - продавець або відповідач) був укладений договір поставки № 27/04-16 ВЭ-АФ 2010 (надалі - договір поставки), відповідно до умов якого, продавець зобов'язався передати, а покупець прийняти і оплатити товар - сільськогосподарську продукцію, згідно з умовами договору поставки та додатками до нього.

Відповідно до абз.2 п.6 договору поставки, загальна сума договору складає 56 026 887,74 грн. (п'ятдесят шість мільйонів двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят вісім гривень 74 коп.), в тому числі ПДВ - 9 337 814,62 грн. (дев'ять мільйонів триста тридцять сім тисяч вісімсот чотирнадцять гривень 62 коп.).

Сторони узгодили, що продавець здійснює поставку товару на умовах EXW Франко-Елеватор (Міжнародні правила тлумачення торгових термінів "ІНКОТЕРМС" в редакції 2000р.). Продавець здійснює поставку товару партіями і в строки, згідно з додатками до договору поставки.

Відповідно до умов п.9 договору поставки від 27.04.2010р. сторони визначили, що покупець перераховує на розрахунковий рахунок продавця 100% вартості кожної партії товару на умовах і в строки, вказаних у відповідних додатках до договору поставки.

На виконання умов договору поставки, 27.04.2010р. сторони уклали Додаток № 1 до договору поставки № 27/04-16 ВЭ-АФ 2010, від 27.04.2010р., яким визначили умови поставки та розмір партії товару, відповідно до яких, відповідач зобов'язався поставити партію соняшнику у кількості 18148,826 тонн, вартістю 55 662 450,01 грн. у строк до 01.05.2010р., а покупець зобов'язався оплатити 100% вартості партії соняшнику протягом трьох днів з моменту укладення цього договору.

29 квітня 2010 року ТОВ "Волари Експорт" здійснило перерахунок обумовленої договором поставки передоплати на рахунок відповідача у розмірі 55 662 450,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 659 від 29.04.2010р. (а.с. 33).

В порушення умов договору поставки відповідач не здійснив поставку товару.

Приписами п.10 договору поставки передбачено, що у випадку прострочення поставки товару на строк більше 10 днів, покупець вправі переглянути ціну товару або розірвати договір в односторонньому порядку, а продавець зобов'язаний здійснити повернення всіх раніше отриманих на його рахунок грошових коштів отриманих за цим договором.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв'язку з неможливістю здійснити поставку товару, відповідач здійснив часткове повернення суми передоплати, а саме:

- 15.02.2011р. було перераховано на рахунок ТОВ "Волари Експорт" - 14411000,00 грн.;

- 10.03.2011р. - повернено 3800000,00 грн. (копія платіжного доручення №659 від 10.03.2011р.;

- 28.03.2011р. - повернено 318500,00 грн. та 3093326,00 грн.;

- 27.01.2012р. - повернено 794741,73 грн.

Стан розрахунків між підприємствами відображено в акті звірки взаєморозрахунків станом на 01.03.2014р., який підписаний обома сторонами без претензій та зауважень, відповідно до якого станом на 01.03.2014р. борг відповідача перед ТОВ "Волари Експорт" за договором поставки складає 34039624,01 грн. (а.с. 36).

В подальшому, між ТОВ "Волари Експорт" (клієнт) та ТОВ "Кредитні ініціативи" (фактор) укладено договір факторингу №01 від 03.06.2014 року, відповідно до умов п.2.1 якого фактор зобов'язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язався відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за основними договорами в розмірі та на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до додатку 1 від 03.06.2014 року до договору факторингу, фактору відступається право вимоги за договором поставки № 27/04-16 ВЭ-АФ 2010 від 27.04.2010 року, а саме право вимоги повернення авансового платежу у розмірі 34039624,01 грн.; право вимоги сплати неустойки (пені, штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником зобов'язань за договором поставки; інші, крім зазначених вище, права грошової вимоги, строк платежу за якими настав (наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога) на підставі договору поставки; інші будь-які права вимоги до боржника за договором поставки, що існують на момент укладення цього договору та/або виникають в майбутньому відповідно до умов договору поставки.

Листом №25/01 від 10.06.2014 року ТОВ «Волари Експорт» повідомив ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» про уступку права вимоги повернення авансового платежу та інших платежів Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», який було направлено 10.06.2014 року на адресу відповідача.

Відповідно до умов п.2.3. договору факторингу, після переходу прав вимоги до фактора останній стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги.

Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до господарського суду із відповідним позовом про стягнення з відповідача 34 039 624,01 грн. авансового платежу, 2 218 318 грн. інфляційних втрат, 4 862 536,97 грн. пені, 2 445 257,37 грн. 3% річних.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Приписами ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу відповідно до статті 1078 ЦК України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст.1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно ст.1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми передоплати товару у розмірі 34039624,01 грн., інфляційних втрат у розмірі 2218318,16 грн., суму 3% річних у розмірі 2445257,37 грн., виходячи з такого.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, 29 квітня 2010 року ТОВ "Волари Експорт" здійснило перерахунок обумовленої договором поставки передоплати на рахунок відповідача у розмірі 55 662 450,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 659 від 29.04.2010р.

Відповідно до умов п.3 додатку №1 до договору поставки - строк поставки даної партії до 01 травня 2010р. включно.

Таким чином, відповідно до умов п.3 додатку №1 до договору поставки відповідач зобов'язаний був в строк до 01.05.2010р. включно, поставити ТОВ "Волари Експорт" продукцію, чого здійснено не було, при цьому, сплачену суму в повному обсязі повернуто не було.

Частиною другою статті 693 ЦК України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплаченого товару або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем повернуто позивачу суму передоплати у розмірі 21622826,00 грн., внаслідок чого заборгованість відповідача складає 34039624,01 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.03.2014р., який підписаний обома сторонами без претензій та зауважень.

Отже, враховуючи викладене, судова колегія вважає вірними висновки суду першої інстанції про обґрунтованість повернення відповідачем залишку передплати за договором поставки у розмірі 34039624,01 грн.

Доводи апелянта про відсутність доказів отримання позивачем документів від ТОВ «Волари Експорт», що надають йому право вимоги на отримання будь-яких грошових коштів, що були сплачені за договором поставки, спростовуються актом прийому-передачі, який є додатком 2 до договору факторингу №01 від 03.06.2014 року.

Відповідно до зазначеного акту, з моменту його підписання Клієнт передав, а Фактор прийняв оригінали документів, які засвідчують права, що передаються, а саме договір поставки № 27/04-16 ВЭ-АФ 2010, від 27.04.2010р., додатки до нього та додаткову угоду від 14.04.2011 року.

В тексті акту зазначено, що даний акт є підтвердженням передачі Клієнтом (ТОВ «Волари Експорт») вказаних в ньому документів на користь Фактора (ТОВ «Кредитні ініціативи»).

Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про те, що сторонами належним чином дотримані вимоги ст.517 ЦК України. Отже, відповідач не має правових підстав не виконувати свої зобов'язання перед Фактором, посилаючись на ч.2 ст.517 ЦК України.

Судова колегія також відхиляє довід скаржника про неотримання від позивача вимоги про повернення передплати, адже пунктом 10 договору поставки № 27/04-16 ВЭ-АФ 2010, від 27.04.2010р. встановлено, що у разі неможливості реалізації покупцем свого права власності на товар, що виник з вини продавця, після перерахування грошових коштів, продавець повинен на протязі 2-х днів усунути виниклі перешкоди, а при неможливості повернути грошові кошти та відшкодувати збитки, які поніс покупець внаслідок даних обставин.

Таким чином, враховуючи положення п.10 договору, який не визнаний недійсним в судовому порядку, судова колегія дійшла висновку про те, що строк виконання зобов'язання, а саме повернення відповідачем передплати позивачу, вже настав на момент звернення до суду.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, а також те, що дійсність договору факторингу №01 від 03.06.2014 року, була предметом розгляду господарського суду м.Києва, а також Київського апеляційного господарського суду, у справі №910/17462/14, судовим рішенням останнього відмовлено у визнанні недійсним вказаного договору, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для звільнення ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» від обов'язку виконання своїх зобов'язань, що виникли на підставі договору поставки, та відшкодування на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму передплати у розмірі 34039624,01 грн.

Також судовою колегією перевірено обґрунтованість та правильність розрахунку 3% річних у розмірі 2 445 257,37 грн. та інфляційних втрат у сумі 2 218 318,16 грн., які стягнуті з відповідача оскаржуваним рішенням, з чим повністю погоджується, а також суд вважає вірним відмову в стягненні пені, з огляду на помилковість її нарахування, а саме невірно визначений період нарахування.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, п.1 ст.103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 23 вересня 2014 року по справі № 923/996/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 30.03.2015 року.

Головуючий суддя Судді А.І. Ярош О.О. Журавльов С.В. Таран