РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015Справа №910/3754/15-г
Суддя Отрош І.М., розглянувши матеріали справи

за позовомПідприємство з іноземною інвестицією «Ост-Вест Експрес»
доПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
прозобов'язання вчинити дії
Представники сторін:

від позивача: Порхун С.В. - представник за довіреністю № 51 від 02.01.2015;

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.02.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Підприємства з іноземною інвестицією «Ост-Вест Експрес» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання вчинити дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що 23.01.2015, 26.01.2015, 27.01.2015, 29.01.2015, 30.01.2015 та 04.02.2015 він звернувся до відповідача з платіжними дорученнями на перерахування коштів на загальну суму 148132 грн. 26 коп. зі свого рахунку № 8701, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі Договору № 113087 на розрахунково-касове обслуговування від 29.05.2008, які залишились відповідачем невиконаними, у зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати відповідача здійснити перерахування грошових коштів на підставі поданих платіжних доручень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 порушено провадження у справі № 910/3754/15-г; розгляд справи призначено на 16.03.2015.

16.03.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд зобов'язати відповідача здійснити перерахування грошових коштів у розмірі 782000 грн. 00 коп. з рахунку позивача № 8701, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», на рахунок позивача № 2, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль», на підставі платіжного доручення № 268 від 27.02.2015.

Розглянувши у судовому засіданні 16.03.2015 заяву позивача про збільшення позовних вимог, суд прийняв її до розгляду у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Дослідивши надану позивачем заяву, суд дійшов висновку, що вона, фактично, одночасно є заявою про зміну предмета позову та заявою про збільшення позовних вимог, оскільки платіжне доручення № 268 від 27.02.2015 на суму 782000 грн. 00 коп. не було матеріально-правовою вимогою до відповідача, стосовно якої позивач просив прийняти судове рішення, звертаючись до суду із позовною заявою, та одночасно збільшує кількісні показники, а саме розмір грошових коштів, перерахувати які позивач просить суд зобов'язати відповідача.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

В пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

З огляду на те, що подана позивачем заява не змінює підстави позову (нездійснення банком переказу грошових коштів на підставі Договору № 113087 на розрахунково-касове обслуговування від 29.05.2008), подана в передбаченому законодавством порядку до початку розгляду справи по суті та в матеріалах справи наявні докази направлення вказаної заяви відповідачу, а також докази доплати судового збору у встановлених законодавством розмірі, суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, у зв'язку з чим розглядає вимоги позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахування грошових коштів у розмірі 782000 грн. 00 коп. з рахунку позивача № 8701, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», на рахунок позивача № 2, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль», на підставі платіжного доручення № 268 від 27.02.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 30.03.2015.

27.03.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки представника відповідача у призначене судове засідання, розглянувши яке у судовому засіданні 30.03.2015 суд відмовив в задоволенні, оскільки чинним законодавством України не обмежено коло осіб, які можуть бути представниками сторін при розгляді справи.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім того, будь-яких інших поважних причин відкладення розгляду справи, зокрема, необхідність подання відзиву, додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи відповідачем зазначено та обґрунтовано не було.

При цьому, суд вже відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

У судовому засіданні 30.03.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 30.03.2015 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 288.

У судовому засіданні 30.03.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

29.05.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», (банк) та Підприємством з іноземною інвестицією «Ост-Вест Експрес» (клієнт) укладено Договір № 113087 на розрахунково-касове обслуговування, відповідно до умов якого банк відкрив клієнту поточний рахунок у національній валюті № 8701, поточний рахунок в доларах США № 8702 та поточний рахунок у Євро № 8703, та зобов'язався здійснювати їх розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язався оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором.

07.03.2014 Договором про внесення змін до Договору № 113087 на розрахунково-касове обслуговування від 29.05.2008 сторони внесли зміни до п. 1.1 Договору, зазначивши, що банк відкриває клієнту поточний рахунок/рахунки в національній та (або) в іноземній валюті: № 8704 в гривні, № 8704 в російських рублях, № 8701 в гривні, № 8702 в доларах США, № 8703 в Євро та № 7001 в гривні.

Відповідно до п. 2.1 Договору, банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 2.4 Договору, умови та порядок роботи за системою «Клієнт-Банк» регламентується окремим договором, який є невід'ємною частиною Договору.

10.07.2008 між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору № 113087 на розрахунково-касове обслуговування, відповідно до умов якої банк зобов'язується здійснювати розрахункове обслуговування клієнтів в системі електронних платежів «Клієнт-Банк», а саме виконувати розрахункові операції за дорученням клієнта з використанням розрахункових документів в електронній формі, що передаються по каналам електронного зв'язку.

Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди, розрахункове обслуговування здійснюється з використанням наступних документів в електронній формі: платіжні доручення, виписки по розрахунковому рахунку клієнта (електронні документи).

Відповідно до п. 3.1.1 Договору, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк має право визначати і контролювати напрями використання клієнтом грошових коштів на рахунку і встановлювати інші обмеження його права у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 3.1.3 Договору).

Клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України (п. 3.2.1 Договору).

Банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком та клієнтом (п. 3.3.2 Договору); здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час з 9:00 до 15:00 крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів (п. 3.3.3 Договору); забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунок (п. 3.3.4 Договору).

Відповідно до п. 8.1 Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1067 Цивільного кодексу України, Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 27.02.2015 позивач звернувся до відповідача з платіжним дорученням № 268 від 27.02.2015 про перерахування грошових коштів у розмірі 782000 грн. 00 коп. з рахунку позивача № 8701, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», на рахунок позивача № 2, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль».

Вказане платіжне доручення було отримано відповідачем 27.02.2015, що підтверджується відміткою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ньому.

Судом встановлено, що станом на 27.02.2015 залишок коштів на рахунку позивача № 8701 становив 782543 грн. 45 коп., що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» вих. № 63/1250 від 25.03.2015 (належним чином засвідчена копія знаходиться в матеріалах справи).

Втім, свої зобов'язання з перерахування коштів за платіжним дорученням № 268 від 27.02.2015 у сумі 782000 грн. 00 коп. відповідач не здійснив, що також не спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів перерахування коштів у розмірі 782000 грн. 00 коп. з рахунку позивача № 8701, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», на рахунок позивача № 2, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль».

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України; безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Відповідно до п. 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21 січня 2004р. № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004р. за № 377/8976, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України

Приписами пункту 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Пунктом 1.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, встановлено, що банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: "Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку"; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.

Відповідно до частини першої пункту 2.19 вказаної Інструкції, розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Згідно з частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України, права та законні інтереси суб'єктів господарювання та споживачів захищаються, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Підприємства з іноземною інвестицією «Ост-Вест Експрес» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання здійснити перерахування грошових коштів у розмірі 782000 грн. 00 коп. з рахунку позивача № 8701, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», на рахунок позивача № 2, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль», на підставі платіжного доручення № 268 від 27.02.2015 є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати, понесені на оплату послуг адвоката, в розмірі 5000 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідно до пункту 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, відшкодовуються втрати, які були здійснені стороною за отримання послуг лише адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро.

В якості доказів понесених витрат на послуги адвоката в даній справі у розмірі 5000 грн. 00 коп., позивач надав суду копію Договору про надання правової допомоги № 1602/15 від 16.02.2015, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Порхуна Сергія», предметом якого є надання правової допомоги у справі за позовом Підприємства з іноземною інвестицією «Ост-Вест Експрес» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання здійснити перерахування грошових коштів за Договором № 113087 на розрахунково-касове обслуговування від 29.05.2008 (п. 1.2 Договору); копію специфікації до Договору (Додаток № 1); копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Порхуна С.В. № 3652 від 26.02.2009; копію витягу з Єдиного Реєстру адвокатів України АА№001571 та копію платіжного доручення № 482 від 24.03.2015, яке підтверджує фактичну оплату позивачем отриманих від Адвокатського бюро «Порхуна Сергія» послуг правової допомоги у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 5 статті 49 господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги Підприємства з іноземною інвестицією «Ост-Вест Експрес» задоволені у повному обсязі, судові витрати (судовий збір та витрати з оплати послуг адвоката) покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч.ч. 1, 5 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ідентифікаційний код: 09807856) здійснити перерахування грошових коштів у розмірі 782000 (сімсот вісімдесят дві тисячі) грн. 00 коп. з рахунку Підприємства з іноземною інвестицією «Ост-Вест Експрес» (03022, м. Київ, вул. В. Жуковського, буд. 20; ідентифікаційний код: 22918017) № 8701, відкритого в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», на рахунок Підприємства з іноземною інвестицією «Ост-Вест Експрес» № 2, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 380805) на підставі платіжного доручення № 268 від 27.02.2015.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ідентифікаційний код: 09807856) на користь Підприємства з іноземною інвестицією «Ост-Вест Експрес» (03022, м. Київ, вул. В. Жуковського, буд. 20; ідентифікаційний код: 22918017) судовий збір у розмірі 15640 (п'ятнадцять тисяч шістсот сорок) грн. 00 коп. та витрати з оплати послуг адвоката у розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 06.04.2015

Суддя І.М. Отрош