ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Справа № 914/3725/14
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкін В.Е. - головуючий,
Корнілова Ж.О., Чернов Є.В.
за участю представників: ПуАТ "НАК "Нафтогаз України": Мельник В.В.
розглянув касаційну скаргупублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03 лютого 2015 року
у справі№ 914/3725/14 господарського суду Львівської області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до прокомунального підприємства "Бориславтеплоенерго" стягнення коштів
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 24.12.2014 р. (суддя Рим Т.Я.) позов задоволено частково.

Стягнуто з комунального підприємства "Бориславтеплоенерго" на користь "Національної акціонерної компанії"Нафтогаз України" 198.046,51 грн. пені, 111.077,81 грн. - 3% річних, 420.060,63 грн. інфляційних втрат, 16,277,78 грн. судового збору.

Суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, при цьому визнав за можливе зменшити розмір пені відповідно до ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, оскільки визнав, що прострочка виконання основного зобов'язання за договором була незначною, що свідчить про добросовісне відношення відповідача до своїх зобов'язань за договором; судом першої інстанції враховано скрутне фінансове становище відповідача, про що надані відповідні докази.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.2015р. (судді: Костів Т.С., Марко Р.І., Желік М.Б.) рішення господарського суду Львівської області від 24.12.2014 р. залишено без зміни.

Позивач в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду та рішення господарського суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні пені з підстав порушення норм ст. 233 ГК України, ст.ст. 549-552 ЦК України, ст.ст. 4-2, 43, 83, 84 ГПК України, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення вимог позову.

Скаржник доводить, що суд не врахував роз'яснень п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 18 від 26.12.2011 р. № "про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", та необгрунтовано зменшив розмір пені, оскільки виняткових обставин відповідачем не доведено, а судом не вмотивовано, в чому полягає винятковість обставин.

Відповідно до розпорядження секретаря четвертої судової палати від 23.03.2015 р. № 05-05/286 у зв'язку з відпусткою судді Цвігун В.Л. для розгляду касаційної скарги у справі сформовано колегію суддів Овечкін. В.Е., Корнілова Ж.О., Чернов Є.В..

Вищий господарський суд України, розглянувши доводи касаційної скарги, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій 28.12.2012 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та комунального підприємства "Бориславтеплоенерго" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2040-ТЕ-21.

Відповідно до умов вказаного договору, а саме пунктів 1.1, 1.2 продавець зобов'язався поставити покупцю в 2013 році природний газ в узгоджених сторонами обсягах виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а відповідач, як покупець, зобов'язався прийняти і оплатити газ відповідно до узгодженого договором порядку.

Пунктом 6.1 договору купівлі-продажу природного газу № 13/2040-ТЕ-21 від 28.12.2012 року встановлено, що розрахунки за газ покупець здійснює шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За договором купівлі-продажу природного газу № 13/2040-ТЕ-21 від 28.12.2012 р., позивач протягом січня-грудня 2013 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 825 346, 52 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи підписані сторонами акти приймання-передачі.

Розрахунок за отриманий газ відповідач здійснив повністю, але з незначним порушенням строків, передбачених пунктом 6.1 договору.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Умовами договору купівлі-продажу природного газу № № 13/2040-ТЕ-21 від 28.12.2012 сторони узгодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законом та договором (п. 7.1.).

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по розрахунках за поставлений газ, що відповідачем не заперечується, суд визнав обгрунтованими нарахування інфляційних та 3% річних в сумі 420.060,63 грн. та 111.077,81 грн. відповідно.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки (в тому числі і пені); відшкодування збитків.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Враховуючи ці норм, сторонами узгоджено пунктом 7.2 договору купівлі - продажу природного газу № 13/2040-ТЕ-21 від 28.12.2012 р., що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З урахуванням порушення відповідачем умов договору, а саме строків проведення розрахунків, урегульованих пунктом 6.1 означеного договору, відповідачу, з урахуванням пункту 7.2 договору купівлі - продажу природного газу № № 13/2040-ТЕ-21 від 28.12.2012р., позивачем нараховано пеню у розмірі 282,923, 59 грн., розмір якої зменшено судом до 198,046,51 грн.

Касаційна інстанція, перевіривши обґрунтованість висновків суду та правильність застосування норм права, вважає, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Касаційна інстанція вважає, що питання щодо меж зменшення неустойки повинно розглядатися із врахуванням принципу змагальності сторін з виконанням вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України.

При оцінці обставин в обґрунтування підстав для зменшення неустойки суд прийняв до уваги лише доводи відповідача - боржника і не врахував інтереси позивача, висновків та мотивів позивача щодо підстав для зменшення неустойки, співмірності зменшення не оцінював, мотивів їх відхилення не навів.

Таким чином, судам також належить надати оцінку доводам позивача, який вправі доводити, що нарахована ним неустойка не є надмірною і співвідноситься із наслідками порушення зобов'язання.

Суд не обґрунтував, як співвідноситься зменшення пені на 70% в інтересах обох сторін, тому касаційна інстанція вважає, що таке зменшення не є співрозмірним в контексті інтересів позивача.

Судам належить надати оцінку обставинам, які зумовили неналежне виконання відповідачем зобов'язань з оплати та їх вплив на негативні наслідки, які виникли у позивача, в залежності від чого оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій із розміром збитків кредитора та співмірність зменшення в інтересах обох сторін.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.2015р. та рішення господарського суду Львівської області від 24.12.2014 р. у справі № 914/3725/14 господарського суду Львівської області скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Головуючий, суддя В. Овечкін

судді Ж. Корнілова

Є. Чернов