Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

"07" квітня 2015 року Справа № 927/209/15

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2,

АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг",

вул. Шейгусівська, 1 А, с. Сергіївка, Прилуцький район, Чернігівська область, 17592

про стягнення 125608,27 грн.

Суддя Бобров Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: участі не взяв.

від відповідача: не з'явився.

Позивачем Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" про стягнення 125608,27 грн.

Розгляд справи відкладався.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позовній заяві посилався на те, що відповідач, в порушення умов укладеного між сторонами договору про надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні № 0710-1 від 07.10.2013, своєчасно та в повному обсязі оплату за надані послуги по перевезенню вантажів на автомобілях та причепах не здійснив, в зв'язку з чим у останнього виникла перед позивачем заборгованість в сумі 83622,00 грн. Позивач просив стягнути з відповідача 83622,00 грн основного боргу, 18449,54 грн пені, 20821,88 грн інфляційних збитків та 2714,85 грн 3 % річних, всього - 125608,27 грн.

До початку розгляду спору по суті від позивача надійшла письмова заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач, у зв'язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості, а саме основного боргу у сумі 83622,00 грн, просить зменшити суму позовних вимог та стягнути збитки, завдані в результаті неналежного виконання взятих на себе зобов'язань відповідачем, в розмірі 41986,27 грн.

Суд прийняв зменшення розміру позовних вимог, оскільки ці дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідач в судові засідання повноважного представника не направив.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує, просить у позові відмовити. На думку відповідача, заборгованість по оплаті послуг перевезення на суму 83622,00 грн виникла по акту приймання-передачі наданих послуг від 06.12.2013, що з врахуванням вимог п. 3.5 Договору свідчить про те, що граничний строк проведення розрахунків сплив 19.12.2013. Таким чином, строк позовної давності до позовних вимог про стягнення пені почав свій перебіг з 19.12.2013 та сплив 19.12.2014. Тобто, у позивача відсутні законодавчо обґрунтовані підстави для нарахування та стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем неправильно було визначено період для розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань. З розрахунку відповідача вбачається, що інфляційні нарахування за період з 01.01.2014 по 01.01.2015 становлять 20796,44 грн, а 3 % річних за період з 20.12.2013 по 16.01.2015 - 2701,11 грн.

Позивач в письмових запереченнях на відзив на позовну заяву зазначає, що заборгованість в сумі 83622,00 грн виникла не по акту приймання-передачі від 06.12.2013, як зазначає відповідач, оскільки сума за надані послуги згідно вищезазначеного акту складає 98716,73 грн, а заборгованість станом на 19.12.2013 становить 167793,33 грн, про що свідчить акт звірки взаємних розрахунків від 14.02.2014, підписаний сторонами та скріплений печатками сторін. Тобто, заборгованість, на думку позивача, виникла ще по акту приймання-передачі від 25.11.2013, а тому період для розрахунку 3% річних та інфляційних збитків визначений позивачем правильно.

Також позивач зазначає, що свідченням безпідставних тверджень відповідача про пропуск позовної давності є те, що останній своїми діями по частковій оплаті боргу від 04.04.2014, 10.02.2015 та підписанні акта звірки взаєморозрахунків від 14.02.2014, переривав перебіг позовної давності.

До письмових заперечень на відзив на позовну заяву позивачем додано письмове клопотання про розгляд справи без участі його представника, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Перевізником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг» (Замовником) 07.10.2013 укладено договір на про надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні (далі - Договір) (а.с. 10-16).

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 Договору Замовник доручив, а Перевізник прийняв на себе зобов'язання надати відповідно до умов даного Договору послуги по перевезенню врожаю сільськогосподарських культур автомобільним транспортом Перевізника. Замовник зобов'язався прийняти надані послуги по перевезенню та оплатити їх вартість в порядку та строки, визначені цим Договором.

Ціна Договору складається з вартості послуг, вказаних в усіх заявках/актах приймання-передачі наданих послуг (п. 3.5 Договору).

Розрахунок Замовником Перевізнику здійснюється по факту за надані послуги на підставі актів приймання-передачі наданих послуг по договору на виконання транспортних перевезень, підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 10 (десяти) банківських днів з дня їх підписання (п. 3.5 Договору).

Сторони домовились, що відповідно до п. 9.1 Договору, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013, а в частині розрахунків - до повного проведення розрахунків.

Договір не розривався, недійсним в судовому порядку не визнавався.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання за Договором, а саме надав послуги по перевезенню врожаю сільськогосподарських культур автомобільним транспортом на загальну суму 561111,63 грн, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг від 25.10.2013, 11.11.2013, 25.11.2013 та 06.12.2013, підписаними сторонами та скріпленим печатками сторін, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 17-20).

Однак, відповідач, в порушення умов Договору, своєчасно та в повному обсязі оплату за надані послуги не здійснив.

Між сторонами було проведено звірку взаємних розрахунків за період з 01.01.2013 по 14.02.2014 та складено акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого заборгованість відповідача станом на 14.02.2014 становила 167793,33 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено відповідачу претензію № 02 від 16.12.2014 з вимогою сплатити 83622,00 грн основного боргу, 2508,66 грн 3% річних, 15888,18 грн інфляційних нарахувань та 16525,09 грн пені, що разом становить 118543,93 грн.

Платіжним дорученням № 440 від 10.02.2015 відповідачем було сплачено 83622,00 грн основного боргу.

Після порушення провадження у справі позивач зменшив розмір позовних вимог на 83622,00 грн основного боргу, в зв'язку зі сплатою відповідачем даної суми заборгованості.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог, щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Позивач в позовній заяві заявив вимогу про стягнення з відповідача пені за порушення строків оплати наданих послуг за період з 16.12.2013 по 16.01.2015 в сумі 18449,54 грн.

Відповідно до п. 6.3.1 Договору за прострочення оплати виконаних робіт Замовник сплачує Перевізнику пеню згідно норм діючого в Україні законодавства.

Матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати наданих послуг. Однак, з розрахунку позивача вбачається, що позивачем невірно встановлений період для нарахування пені.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що пеня за прострочення оплати наданих позивачем послуг повинна нараховуватися за період з 19.12.2013 по 18.06.2014.

Відповідно до ст. 223 ГК України, при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи вищезазначені вимоги ЦК України, суд вважає, що строк позовної давності до позовних вимог про стягнення пені сплив 19.12.2014.

Оскільки позивачем пропущено строк для пред'явлення до стягнення пені, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем в позовній заяві заявлена вимога про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2714,85 грн та інфляційних збитків в сумі 20821,88 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглянувши розрахунок позивача, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Позивачем невірно зроблений розрахунок 3% річних та інфляційних збитків.

За розрахунком суду, 3% річних повинні нараховуватись за період з 19.12.2013 по 16.01.2015 та становити 2707,98 грн, інфляційні збитки повинні нараховуватись за період січень 2014 року - грудень 2014 року та становити 20796,44 грн.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню 2707,98 грн 3 % річних та 20796,44 грн інфляційних збитків.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 23504,42 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрікор Холдинг" (юридична адреса: вул. Шейгусівська, 1-а, с. Сергіївка, Прилуцький район, Чернігівська область, 17592; поштова адреса: вул. Пирятинська, 14, м. Прилуки, Чернігівська область, 17501; р/р 0501 в філії АБ «Південний» у м. Києві, МФО 320917, код ЄДРПОУ 61) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; р/р НОМЕР_2 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 354347, ІПН НОМЕР_1) 23504,42 грн (двадцять три тисячі п'ятсот чотири грн 42 коп.) заборгованості, в тому числі 2707,98 грн 3 % річних та 20796,44 грн інфляційних збитків, та 470,09 грн (чотириста сімдесят грн 09 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Суддя Ю.М. Бобров

.