номер провадження справи 22/26/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015 Справа № 908/542/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., при секретарі Романовій К.І.

За участю представників сторін: від позивача - Ковальчук О.С., довіреність № 30 від 31.12.2014 р.; від відповідача - Грищенко О.І., довіреність № 95 від 01.12.2014 р.

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/542/15-г

за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізького району електричних мереж (69089, м. Запоріжжя, вул. Шушенська, 38, скорочено ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізького РЕМ)

до відповідача: Комунального підприємства «Водоканал» (69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, 61, скорочено КП «Водоканал»)

про стягнення 82304,11 грн.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

28.01.2015 р. до господарського суду Запорізької області від ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізького РЕМ надійшла позовна заява до КП «Водоканал» про стягнення пені в розмірі 22312,90 грн., суми 3% річних в розмірі 3208,19 грн. та втрат від інфляції в розмірі 56783,02 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.01.2015 р., позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/542/15-г, якій присвоєно номер провадження 22/26/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 05.03.2015 р.

В судовому засіданні 05.03.2015 р. було оголошено перерву до 24.03.2015 р. та в судовому засіданні 24.03.2015 р. - до 30.03.2015 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за поставлену йому протягом січня-червня, жовтня 2014 року за Договором № 15 від 30.04.2010 р. електричну енергію, чим порушив умови зазначеного Договору. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізького РЕМ посилається на ст. 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», Правила користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ України № 910 від 17.10.05 р. та умови Договору № 15 від 30.04.2010 р.

КП «Водоканал», відповідач у справі, у відзиві на позовну заяву зазначає, що розрахунки пені, 3% річних та втрат від інфляції позивачем здійснено невірно, оскільки до них включено дні фактичної оплати, здійсненої відповідачем. За наданим КП «Водоканал» контррозрахунком сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 21822,91 грн., 3% річних - 3123,74 грн. та втрат від інфляції - 55992,32 грн. Також, заявою від 19.03.2015 р. відповідач просить зменшити розмір пені, посилаючись на вкрай тяжке фінансове становище, зважаючи на те, що КП «Водоканал» не є злісним порушником договірної дисципліни, а також на те, що відповідач не нараховує пеню та не застосовує інші заходи майнової відповідальності до своїх споживачів. Зазначає, що в даному випадку розмір пені в сумі 22312,90 грн. не відповідає наслідкам порушення відповідачем своїх зобов'язань та є несповрозмірно великим порівняно із можливими збитками, доказів спричинення яких позивачем не надано.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

Представник позивача в судовому засіданні 30.03.2015 р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.03.2015 р. підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Просив задовольнити заяву про зменшення розміру пені.

Представник позивача у судовому засіданні проти заяви про зменшення пені заперечив у повному обсязі.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 30.03.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

30.04.2010 р. між ВАТ «Запоріжжяобленерго» (Постачальник, позивач у справі) та КП «Водоканал» (Споживач, відповідач у справі) укладено Договір № 15 про постачання електричної енергії (далі - Договір), згідно розділу 1 якого Постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до розділу 2 Договору, під час виконання умов цього Договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Пунктом 2.3.4 Договору передбачено обов'язок Споживача оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків № 4 «Порядок розрахунків» та № 5 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Відповідно до п. 4 Додатку № 4 до Договору, Споживач не пізніше 14-00 годин 2-го робочого дня місяця, наступного за розрахунковим, направляє свого представника до Постачальника електричної енергії для подання у двох примірниках, підписаних уповноваженою особою Споживача та скріплених його печаткою «Акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію» (Додаток № 5.1). Постачальник електричної енергії підписує подані акти та один примірник повертає Споживачу.

Пунктом 10 Додатку № 4 до Договору передбачається, що Споживач зобов'язаний у термін, що не перевищує 5-ти операційних днів з дати отримання рахунку або платіжної вимоги доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому Постачальником електричної енергії. Датою отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення вважається: при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового перебігу документа, зокрема, по місту - 3 дні; у випадку вручення рахунка або платіжної вимоги-доручення уповноваженому представнику Споживача під розпис в журналі, дата зазначена у журналі; при направленні нарочним - дата вручення Споживачу.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і укладається на термін до 31 грудня 2010 р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії (п. 9.4 Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу протягом січня-червня, жовтня 2014 року електричну енергію на загальну суму 1956704,08 грн., що підтверджується відповідними актами про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію, на підставі яких відповідачу було виставлено рахунки на оплату.

Судом встановлено, що відповідач, в порушення взятих на себе за Договором зобов'язань, не здійснив своєчасну оплату за отриманий природний газ, а саме: за рахунком № 15/1а від 05.02.2014 р. на суму 273731,77 грн. строк оплати становить до 12.02.14 р. та за рахунком № 15/2а від 04.03.2014 р. на суму 296437,97 грн. - 12.03.14 р., тоді як сторонами 20.06.2014 р. було укладено графік реструктуризації заборгованості на суми 206755,68 грн. (залишок боргу) та 296437,97 грн. відповідно; за рахунком № 15/3а від 03.04.2014 р. на суму 268793,60 грн. строк оплати становить до 10.04.14 р., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 11.04.14 р.; за рахунком № 15/4а від 06.05.2014 р. на суму 271794,17 грн. строк оплати становить до 14.05.14 р., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 30.05.2014 р.; за рахунком № 15/5а від 03.06.2014 р. на суму 294118,76 грн. строк оплати становить до 10.06.14 р., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу у розмірі 102678,77 грн. 25.06.2014 р. та 191439,99 грн. - 27.06.2014 р.; за рахунком № 15/6а від 03.07.2014 р. на суму 220209,73 грн. строк оплати становить до 11.07.14 р., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 25.07.2014 р.; за рахунком № 15/10а від 04.11.2014 р. на суму 331618,08 грн. строк оплати становить до 11.11.14 р., тоді як відповідачем було повністю сплачено суму боргу 17.11.2013 р., що підтверджується відповідними банківськими виписками, копії яких містяться в матеріалах справи.

В зв'язку з тим, що відповідач несвоєчасно оплатив вартість поставленої електричної енергії у січні-червні, жовтні 2014 року за Договором № 15 про постачання електричної енергії від 30.04.2010 р., позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 22312,90 грн., 3% річних в сумі 3208,19 грн. та інфляційні втрати в сумі 56783,02 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії (ч. 8 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику»).

Пунктом 10 Додатку № 4 до Договору сторони погодили, що Споживач зобов'язаний у термін, що не перевищує 5-ти операційних днів з дати отримання рахунку або платіжної вимоги доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому Постачальником електричної енергії. Датою отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення вважається: при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового перебігу документа, зокрема, по місту - 3 дні; у випадку вручення рахунка або платіжної вимоги-доручення уповноваженому представнику Споживача під розпис в журналі, дата зазначена у журналі; при направленні нарочним - дата вручення Споживачу.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлену електричну енергію у січні-червні, жовтні 2014 року за Договором № 15 про постачання електричної енергії від 30.04.2010 р. підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує п. 4.2.1 Договору, який передбачає, що за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електричну енергію Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконане зобов'язання по сплаті, в розмірі 0,5% від суми платежу за кожний день прострочення (але не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він не є вірним, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення, а також позивачем допущено помилки із визначенням останнього дня для здійснення відповідачем оплати. Таким чином, стягненню за прострочення оплати по рахункам за поставлену електричну енергію за січень-червень, жовтень 2014 р. підлягає пеня в загальній сумі 21255,70 грн. В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Таким чином, зменшення розміру штрафних санкцій є правом, а не обов'язком суду.

Клопотання КП «Водоканал» про зменшення розміру пені обґрунтоване вкрай тяжким фінансовим становищем, а також зважаючи на те, що КП «Водоканал» не є злісним порушником договірної дисципліни, а також на те, що відповідач не нараховує пеню та не застосовує інші заходи майнової відповідальності до своїх споживачів. Також, заявник зазначає, що в даному випадку розмір пені в сумі 22312,90 грн. не відповідає наслідкам порушення відповідачем своїх зобов'язань та є несповрозмірно великим порівняно із можливими збитками, доказів спричинення яких позивачем не надано.

Суд відхиляє клопотання відповідача, виходячи з того, що сплата пені, передбачена договором, є засобом відповідальності, основною метою якого є стимулювання до вчасного виконання зобов'язань по договору. Суд звертає увагу, що сторонами по Договору погоджено стягнення пені, а також розмір, у якому вона обчислюється. Разом з тим, сторони є вільними у визначенні умов договору, відповідно до положень ст. 627 ЦК України. Крім того, судом враховано специфіку господарської діяльності позивача, яка полягає в досягнення забезпечення соціально-значимого та стратегічно-масштабного результату - постачання електричної енергії виключно всім споживачам в Запорізькій області, що фактично призводить до кредитування останніх, а також відмову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на запит ВАТ «Запоріжжяобленерго» здійснити перегляд структури та рівнів тарифів.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних заявлено позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що він не є вірним, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення, а також позивачем допущено помилки із визначенням останнього дня для здійснення відповідачем оплати. Таким чином, стягненню за прострочення оплати по рахункам за поставлену електричну енергію за січень-червень, жовтень 2014 р. підлягають 3% річних в загальній сумі 3052,87 грн. В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін»).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у відповідності до встановлених вимог, суд дійшов висновку, що він не є вірним, стягненню підлягають інфляційні втрати у загальній сумі 296,23 грн. по рахунку за січень 2014 р. за період з лютого по червень 2014 р. та по рахунку за лютий 2014 р. за період з березня по червень 2014 р. В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги задовольняються частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Водоканал» (69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, 61, код ЄДР 03327121) на користь Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізького району електричних мереж (69089, м. Запоріжжя, вул. Шушенська, 38, код ЄДР 00130926) пеню в розмірі 21255 (двадцять одна тисяча двісті п'ятдесят п'ять) грн. 70 коп., суму 3% річних в розмірі 3052 (три тисячі п'ятдесят два) грн. 87 коп., втрати від інфляції в розмірі 296 (двісті дев'яносто шість) грн. 23 коп. та 546 (п'ятсот сорок шість) грн. 18 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 03.04.2015 р.

Суддя О.В. Ярешко