номер провадження справи 20/21/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 Справа № 908/483/15-г

За позовом Маріупольської міської ради Донецької області (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, буд. 70; тел. (0629) 336215)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; тел. НОМЕР_1)

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - не з'явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,00133 га, зайняту під розміщення фундаментних конструкцій та обсипки шлаком та площею 0,00144 га, зайняту під розміщення сходів та обсипки шлаком, за адресою: АДРЕСА_2, та приведення її до придатного для використання стану, шляхом знесення фундаментної конструкції, сходів та прибирання шлаку.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.01.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/483/15-г, справі присвоєно номер провадження 20/21/15, справу призначено до розгляду на 19.02.2015 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 10.03.2015 р., 26.03.2015 р.

26.03.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судові засідання сторони не з'являлись. Будь-яких письмових заяв від позивача стосовно зміни предмету або підстав позову до суду не надійшло.

Позовні вимоги, згідно з позовною заявою вих. № У30№73 від 20.01.2015 р., мотивовані наступним. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.07.2014 р., складеним Управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради,, встановлено, що відповідач самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею: 0,00133 га, під розміщення фундаментних конструкцій та обсипки шлаком та площею 0,00144 га, під розміщення сходів та обсипки шлаком, що є порушенням ст.ст. 125, 126, 211, 212 ЗК України. Враховуючи викладене, відповідачу направлено вказівку (попередження) від 03.07.2014 р. № 47/2014, згідно з якої ФОП ОСОБА_1 було надано час на усунення порушень вимог діючого земельного законодавства України протягом 12 днів. 15.07.2014 р. спеціалістами відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин міської ради було проведено додаткову перевірку за вказаною адресою та вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15.07.2014 р. За результатами встановлено, що вимоги вказівки (попередження) № 47/2014 від 03.07.2014 р. відповідачем не виконано. Самовільно зайняту земельну ділянку не звільнено та не приведено у придатний до використання стан. Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться вказана земельна ділянка, рішення про передачу у власність та/або надання у користування відповідачу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, для вказаних цілей, не приймалось. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідача відсутні. Добровільно самовільну зайняту ділянку відповідач не звільняє. Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач просить зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,00133 га, зайняту під розміщення фундаментних конструкцій та обсипки шлаком та площею 0,00144 га, зайняту під розміщення сходів та обсипки шлаком, за адресою: АДРЕСА_2, та привести їх у придатний для використання стан, шляхом знесення фундаментної конструкції, сходів та прибирання шлаку. Позов обґрунтовано ст.ст. 13, 142-145 Конституції України, ст.ст. 12, 116, 125, 126, 211, 212 ЗК України, ст.ст. 386, 387 ЦК України.

10.03.2015 р. поштою через канцелярію суду від відповідача надійшло письмове заперечення на позов, в якому зазначено, що з позовними вимогами відповідач не згоден, проти позову заперечує зі слідуючих підстав. На підставі рішення Маріупольської міської ради від 15.12.2009 р. № 5/38-6192 ФОП ОСОБА_1 було надано земельну ділянку площею 0,0123 га для реконструкції кіоску в магазин по АДРЕСА_2 та укладений договір оренди земельної ділянки строком на 10 років від 14.04.2010 р. під р/р НОМЕР_2, посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрований в державному реєстрі під № 23. Було отримано декларацію на початок виконання будівельних робіт від 22.08.2012 р. № ДЦ 3. Після закінчення будівельних робіт по реконструкції кіоску в магазин, отримана декларація про готовність об'єкту до експлуатації від 24.02.2014 р. № ДЦ 76 та виданий технічний паспорт на споруду магазину з підвальним приміщенням по АДРЕСА_2 загальною площею 179,2 кв.м, підвальне приміщення загальною площею 123,0 кв.м, склад - 70,1 кв.м, коридор - 6,3 кв.м, кабінет - 4,6 кв.м, санвузол - 2,0 кв.м, сходи - 3,6 кв.м, А-1 торгівельний зал - 77,0 кв.м, коридор - 7,1 кв.м, кабінет - 6,2 кв.м, санвузол - 2,3 кв.м. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 05.03.2014 р. нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 179,2 кв.м належить відповідачу та зареєстровано в державному реєстрі. Раніше Маріупольською міською радою (відділом регулювання земельних відносин) було складено вимогу (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 09.09.2013 р., де зазначено, що всього зайнято ділянку 0,00166 га, сходи площею 0,00054 га та сходи площею 0,00112 га (дані заміри площі під сходами є вірними). Дані зауваження відповідачем були усунуті. 25.11.2013 р. позивачем був складений акт, в якому зазначено про виконання відповідачем вимог від 09.09.2013 р., самовільно зайняту ділянку площею 0,00166 га під сходами звільнено та приведено в належний для використання стан. Згідно з договору про утримання об'єкту благоустрою від 01.11.2014 р. відповідач прийняв на себе зобов'язання по безкоштовному утриманню об'єкту благоустрою за адресою: АДРЕСА_2. Іллічівською районною адміністрацією на підставі заяви відповідача був наданий дозвіл укладки ФЕМа на прилеглій до магазину території за адресою: АДРЕСА_2. Зазначає, що всі недоліки, зазначені в актах, були усунуті в 2013 р., сходи площею 0,00054 га, які розташовані з тильної сторони магазину по АДРЕСА_2 були засипані шлаком, на даний момент для естетичного вигляду в якості благоустрою території викладений ФЕМ, сходи площею 0,00112 га, які розташовані з лицьової сторони магазину, входять до меж орендуємої ділянки, частина сходів із-за близького розташування комунікаційного люку (1 м) виходить за рамки орендуємої ділянки. Після отримання копії позову відповідач звернувся до начальника відділу регулювання земельних відносин із заявою про проведення повторної перевірки по земельній ділянці біля магазину. Однак перевірка проведена не була. Вважає, що позивач не надав належних доказів по справі, на підставі яких суд має встановити наявність чи відсутність обставин. Обґрунтовуючи заперечення ст.ст. 12, 93, 95, 124 ЗК України, просить відмовити Маріупольській міській раді в позовних вимога в повному об'ємі.

06.03.2015 р. та 10.03.2015 р. на електронну пошту господарського суду від позивача надійшло письмове пояснення (вих. № У30№ 391 від 06.03.2015 р.), оригінал якого надійшов через канцелярію суду 12.03.2015 р. В поясненні зазначено, що Маріупольська міська рада підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі. Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться земельна ділянка по АДРЕСА_2, рішення про передачу у власність та/або надання у користування відповідачу земельної ділянки по АДРЕСА_2 для вказаних цілей не приймалось. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідача відсутні. Добровільно самовільно зайняту земельну ділянку відповідач не звільняє. Таким чином, відповідач порушив права територіальної громади м. Маріуполя щодо володіння, користування, розпорядження самовільно зайнятою земельною ділянкою. Просить задовольнити позов у повному обсязі, справу розглянути без явки представника Маріупольської міської ради в судове засідання, за наявними матеріалами та наданими поясненнями.

Через канцелярію суду 23.03.2015 р. від позивача надійшло письмове пояснення (вих. № 490 від 20.03.2015 р.) щодо заперечень відповідача. Зазначено, що рішенням Маріупольської міської ради від 15.12.2009 р. № 5/38-6192 було затверджено проект землеустрою та надано із земель житлової та громадської забудови в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 0,0123 га для торгівлі у неспеціалізованих магазинах (реконструкція торгівельного кіоску у магазин) у Іллічівськом районі міста ФОП ОСОБА_1 На підставі рішення з відповідачем укладений відповідний договір оренди землі площею 0,0123 га. На момент проведення перевірки 03.07.2014 р. було встановлено, що відповідач займає більшу площу земельної ділянки, аніж була надана йому в оренду. Тобто, за рахунок розміщення фундаментних конструкцій та обсипки шлаком, загальною площею 0,00133 га та розміщення сходів та обсипки шлаком площею 0,00144 га, відповідач фактично самовільно збільшив площу земельної ділянки, що була надана йому в оренду. Вказана адреса: АДРЕСА_2 є об'єктом постійних скарг мешканців щодо стихійного та неконтрольованого розміщення торгівельних об'єктів. Позовні вимоги до відповідача пред'явлені на підставі матеріалів перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.07.2014 р. (акт та вказівка № 47/2014 від 03.07.2014 р.). Вважає недоречним та такими, що не можуть бути взяті до уваги твердження відповідача, що ним були прийняті до уваги та усунені зауваження, що були зазначені в актах перевірки дотримання вимог земельного законодавства та вказівці № 203/2013, складених за результатами перевірки від 09.09.2013 р. Вказівка № 203/2013 від 09.09.2013 р. та вказівка № 47/2014 від 03.07.2014 р. є самостійними та абсолютно різними документами, що фіксують порушення вимог земельного законодавства різного роду. Матеріали проведеної перевірки було направлено на адресу відповідача рекомендованим листом. У вказівці було надано строк на усунення виявлених порушень. Однак, добровільно самовільно зайняту земельну ділянку відповідач не звільнив, у зв'язку з чим Маріупольська міська рада була змушена звернутися до суду. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

26.03.2015 р. на електронну пошту господарського суду від відповідача надійшла письмова заява, яка підписана представником відповідача - адвокатом Івашиною О.О., відповідно до якої просить розглядати справу без участі відповідача - ФОП ОСОБА_1 та його представника - адвоката Івашиної О.О. Зазначено, що вимоги суду, зазначені в ухвалах від 27.01.2015 р., 19.02.2015 р., 10.03.2015 р., а саме надання посвідчення особи (паспорту), копії витребуваних документів були належним чином засвідчені та надані в додатках до заперечення на позов Маріупольської міської ради. Просить відмовити в позовних вимогах Маріупольської міської ради в повному об'ємі, підтримує позицію всього викладеного в запереченні відповідача.

Оригінал зазначеної заяви з доданими до неї документами надійшов до суду 30.03.2015 р. (під час виготовлення повного тексту рішення).

Враховуючи обмеженість строку розгляду спору, встановлено ст. 69 ГПК України, оскільки 26.03.2015 р. є останнім днем вирішення спору, клопотання від сторін щодо продовження строку вирішення спору до суду не надходило, суд визнав можливим в порядку ст. 75 ГПК України розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних в справі матеріалів.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Частиною 8 ст. 16 ГПК України визначено, що справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням об'єктів земельних відносин або основної їх частини, за винятком справ, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Місцезнаходженням земельної ділянки щодо якої заявлено позов є м. Маріуполь Донецької області. Відповідно, справа за позовом про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 підсудна господарському суду Донецької області.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 12.08.2014 р. «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції судам.

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських справ» визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Таким чином, справа за позовом Маріупольської міської ради до ФОП ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 підсудна господарському суду Запорізької області.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2010 р. між Маріупольською міською радою (орендодавець за договором) та Приватним підприємцем ОСОБА_1 (орендар за договором) укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець, згідно з рішенням Маріупольської міської ради від 15.12.2009 р. № 5/38-6192, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0123 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 3.1 договору, договір укладено терміном на 10 років (до 15.12.2019 р.). Земельна ділянка, згідно з п. 5.1, передається в оренду з метою та за цільовим призначенням: для торгівлі у неспеціалізованих магазинах (реконструкція торгового кіоску в магазин).

Договір оренди 14.04.2010 р. посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А., за реєстровим НОМЕР_2. Договір зареєстрований у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 29.04.2010 р. НОМЕР_5.

Невід'ємними частинами договору є (п. 13.5): план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки або проект землеустрою з обстеження меж земельної ділянки у випадках, передбачених законом.

Відповідно до плану (схеми) меж земельної ділянки, який є невід'ємною частиною договору оренди, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_4.

Згідно з договором оренди НОМЕР_5 від 29.04.2010 р. позивач за актом приймання-передачі земельної ділянки передав відповідачу в користування земельну ділянку площею 0,0123 га, кадастровий номер НОМЕР_4, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 в Іллічівськом районі міста Маріуполя.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на проведення управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради перевірки дотримання вимог земельного законодавства в Іллічівськом районі м. Маріуполя.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеним 03.07.2014 р. управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради, встановлено, що ПП ОСОБА_1 самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,00133 га під розміщення фундаментних конструкцій та обсипки шлаком, та площею 0,00144 під розміщення сходів та обсипки шлаком, що є порушенням ст.ст. 125, 126, 211, 212 ЗК України. Акт містить план-схему земельної ділянки АДРЕСА_2. В акті зазначено, що копія акта відправлена поштою (у разі відмови отримання акта) 03.07.2014 р.

03.07.2014 р. управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради складено вказівку (попередження) № 47/2014 про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства, яку видано ПП ОСОБА_1, та зобов'язано останню усунути виявлені порушення земельного законодавства у 12-денний строк, про виконання припису слід повідомити до 15.07.2014 р. за вказаною адресою. Зазначено, що вказівку направлено поштою.

Відповідно до позовної заяви позивача та його письмового пояснення, акт та вказівку від 03.07.2014 р. було направлено відповідачу рекомендованим листом. У матеріалах справи міститься копія фіскального чеку від 07.07.2014 р. про направлення ОСОБА_1 рекомендованого листа.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеним 15.07.2014 р. управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради, встановлено, що ПП ОСОБА_1 вимоги вказівки (попередження) від 03.07.2014 р. № 47/2014 не виконано, самовільно зайнята земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_2 площею 0,00133 га під розміщення фундаментних конструкцій та обсипки шлаком та площею 0,00144 га під розміщення сходів та обсипки шлаком не звільнена та не приведена у придатний до використання стан, що є порушенням ст.ст. 125, 126 , 211, 212 ЗК України.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За приписами статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Спірна земельна ділянка знаходиться у межах міста Маріуполя. Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, є Маріупольська міська рада.

Приписами ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за договором оренди від 14.04.2010 р. орендує земельну ділянку площею 0,0123 га по АДРЕСА_2 з метою та цільовим призначенням: для торгівлі у неспеціалізованих магазинах (реконструкція торгового кіоску в магазин).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.03.2014 р. (індексний номер 18600001) відповідачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля загальною площею 179,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2. Право власності на будівлю зареєстровано за відповідачем 04.03.2014 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.03.2014 р. (індексний номер витягу 18600673), копія якого міститься в матеріалах справи. Об'єктом нерухомого майна - нежитлової будівлі по АДРЕСА_2, є магазин із підвальним приміщенням. При цьому, складовими частинами об'єкту нерухомого майна є майданчик а-1 та вхід у підвал а1-1.

09.09.2013 р. відділом регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, в якому зазначено, що ПП ОСОБА_1 самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,00166 га під розміщення сходів, що є порушенням ст.ст. 125, 126, 211, 212 ЗК України. План-схема земельної ділянки даного акту ідентичний плану-схемі земельної ділянки акту від 03.07.2014 р., на який посилається позивач в обґрунтування позову. Відрізняється площа земельної ділянки, яка визначена як самовільно зайнята відповідачем, а саме: в акті від 09.09.2013 р. зазначено сходи площа 0,00054 га та сходи площа 0,00112 га; в акті від 03.07.2014 р. зазначено фундамент та обсипка шлаком площа 0,00133 га, сходи та обсипка шлаком площа 0,00144 га.

Відповідно до складеного відділом регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 25.11.2013 р. ПП ОСОБА_1 вимоги вказівки від 09.09.2013 р. № 203/2013 виконано, самовільно зайнята земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,00166 га зайнята під розміщення сходів звільнена та приведена у придатний для використання стан.

Відповідно до укладеного між сторонами у справі договору про утримання об'єкту благоустрою від 01.11.2014 р., ФОП ОСОБА_1 (сторона 2 за договором) прийняла на себе зобов'язання з безоплатного утримання об'єкта благоустрою: магазину площею 123 кв.м по АДРЕСА_2, а Маріупольська міська рада в особі голови Іллічівської районної адміністрації (сторона 1 за договором) зобов'язалася сприяти діяльності та здійснювати контроль за діяльністю сторони 2 (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Листом від 18.12.2014 р. № 02/3-1010-04, адресованим Іллічівською районною адміністрацією Маріупольської міської ради відповідачу, районна адміністрація узгоджує відповідачу благоустрій території (укладка ФЕМу), прилеглої до торгового об'єкту за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0123 га згідно з договором на благоустрій від 01.11.2014 р.

Як вбачається з фототаблиці, долученої відповідачем до заперечення на позов, земельна ділянка біля магазину відповідача по АДРЕСА_2 викладена (замощена) тротуарною плиткою.

Тобто, станом на 01.11.2014 р. (після складення акту перевірки від 03.07.2014 р.) позивач в особі голови Іллічівської районної адміністрації зобов'язався за договором про утримання об'єкта благоустрою сприяти діяльності відповідача з благоустрою та здійснювати контроль, листом від 18.12.2014 р. дозволив укладку ФЕМу на території, прилеглій до магазину по АДРЕСА_2.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 6 «Про судове рішення» роз'яснено, що рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, із змісту наведених норм Земельного кодексу України, ст.ст. 21, 33, 34 ГПК України слідує, що предметом доказування по позовній вимозі у даній справі є факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, її розмір та індивідуальні ознаки, оскільки згідно з ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Судом встановлено існування між сторонами договірних відносин, як договору оренди земельної ділянки за цією з адресою по АДРЕСА_2, так і договору про утримання об'єкту благоустрою, який укладено 01.11.2014 р., тобто після проведення перевірки 15.07.2014 р. і до звернення до суду. Доказів існування факту самовільного зайняття земельної ділянки загальною площею 0,00133 га, зайняту під розміщення фундаментних конструкцій та обсипки шлаком та площею 0,00144 га, зайняту під розміщення сходів та обсипки шлаком станом на час вирішення спору не надано. Вирішуючи спір по суті, суд також бере до уваги, що вказівка від 03.07.2014 р. із вимогою усунути виявлені порушення земельного законодавства у дванадцятиденний строк направлена лише 07.07.2014 р. Навіть підліковуючи 12 днів від дати направлення 07.07.2014 р., строк виконання - до 19.07.2014 р. Однак, повторний акт перевірки складений 15.07.2014 р., тобто до закінчення строку.

Згідно з ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Статтею 4-5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття рішень обов'язкових до виконання на всій території України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, оцінюючи зміст позовних вимог і надані докази, суд приходить до висновку що позовна вимога зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,00133 га, зайняту під розміщення фундаментних конструкцій та обсипки шлаком та площею 0,00144 га, зайняту під розміщення сходів та обсипки шлаком, за адресою: АДРЕСА_2, та приведення її до придатного для використання стану, шляхом знесення фундаментної конструкції, сходів та прибирання шлаку, не може бути задоволена. Позовна вимога також носить загальний характер та у разі задоволення позову рішення суду не може бути реально виконано. Як вбачається із планів-схем земельної ділянки і фототаблиці, долученої відповідачем до заперечення на позов, за адресою АДРЕСА_2 знаходиться не лише земельна ділянка, якою користується відповідач, а і багатоповерховий будинок, обсипка шлаком на час вирішення спору відсутня, оскільки з дозволу Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради укладено тротуарну плитку, як елемент благоустрою. Згідно з Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованого Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю у Донецькій області 04.07.2014 р., Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.03.2014 р. (відомості про складові частини об'єкта нерухомого майна), технічного паспорту на будинок магазину і схематичного плану земельної ділянки, вхід у підвал а1-1, майданчик а-1 входить до загальної площі 179,2 кв.м. об'єкта нерухомості зареєстрованого за відповідачем. Із фото таблиці вбачається, що якісь сходи вже знесено. Чи стосуються вони саме сходів, визначених у позовній заяві на земельній ділянці площею 0,00144 га (зайнята під розміщення сходів та обсипки шлаком), із представлених доказів позивачем не доведено. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях чи носити альтернативний характер. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя.

На зазначених підставах суд вважає, що позовні вимоги у вибраний позивачем спосіб захисту права задоволенню не підлягають. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки площею 0,00133 га та площею 0,00144 га по АДРЕСА_2 на час вирішення спору судом, індивідуальних ознак земельних ділянок вказаної площі.

На підставі викладеного, в задоволенні позовних вимог відмовляється повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Маріупольської міської ради Донецької області відмовити повністю.

Повне рішення складено(підписано) 31 березня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.