ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2015 р. Справа№ 914/1575/14

Господарський суд Львівської області у складі судді Р.Матвіїва при секретарі судового засідання Д.Зубкович розглянув матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар", м. Городок, Львівська область;

до відповідача: Petergrow Limited ("Петергров" ЛТД), 139 Kingston Road, Wimbledon, London SW191LT, England, United Kingdom;

про: стягнення 370 000 євро, що становить 5 832 615, 62 грн. згідно з офіційним курсом гривні станом на 30.04.2014року.

У судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: Чайка Х.А. - представник на підставі довіреності б/н від 01.01.2015 року;

відповідача: не з'явився.

Обставини розгляду справи. Ухвалою суду від 07.05.2014 року прийнято до розгляду поовну заяву та порушено провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" до Petergrow Limited ("Петергров" ЛТД) про стягнення 370 000 євро, що становить 5 832 615, 62 грн. згідно з офіційним курсом гривні станом на 30.04.2014року. Розгляд справи призначено на 27.05.2014 року.

У судовому засіданні 27.05.2014 року представник позивача позовні вимоги підтримав, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав відзив на позовну заяву та довідку про відсутність майна, філії чи представництва на території України. Розгляд справи відкалдено на 10.06.2014 року.

У судовому засіданні 10.06.2014 року представник позивача позовні вимоги підтримав, Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Відповідно до ст. 77 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Із поданих представником відповідача матеріалів судом встановлено, що у відповідача компанії Petergrow Limited ("Петергров" ЛТД) немає на території України рухомого чи нерухомого майна, філії чи представництва. Відтак, суд вважає за необхідне повідомити відповідача про порушення провадження у даній справі відповідно до вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, підписаної в Гаазі 15.11.1965 року.

З метою підготовки матеріалів судового доручення та забезпечення позивачу можливості надати необхідні перекладені документи судом відкладено розгляд справи на 01.07.2014 року.

У судовому засіданні 01.07.2014 року представник позивача позовні вимоги підтримав, подав документи (перекладені копії позовної заяви з додатками, ухвали про порушення провадження у справі) для долучення до матеріалів справи. Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" зупинено до виконання доручення про вручення документів відповідачу Petergrow Limited ("Петергров" ЛТД), 139 Kingston Road, Wimbledon, London SW191LT, England, United Kingdom. Розгляд справи призначено у судовому засіданні 16.12.2014 року на 15:00 год. У випадку невиконання судового доручення у вказаний термін розгляд справи відбуватиметься 23.01.2015 року на 15:00 год.

У судовому засіданні 16.12.2014 року представники сторін не з'явилися, через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Станом на 16.12.2014 року докази виконання чи невиконання судового доручення до суду не повернулися. Відтак, підстав для поновлення провадження у справі відсутні. Розгляд справи відкладено на 23.01.2015 року.

У зв'язку з перебуванням судді у відпустці 23.01.2015 року судове засідання не відбулося і ухвалою суду від 26.01.2015 року розгляд справи відкладено на 10.03.2015 року.

У судовому засіданні 10.03.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Докази виконання судового доручення станом на момент судового засідання не повернулися. Судом поновлено провадження у справі, про що винесено відповідну ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року кожна договірна держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Пунктом 6 Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових і позасудових документів у цивільних або комерційних справах" встановлено, що якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 названої Конвенції, суддя, незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції, може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів. Таким чином, у випадку, передбаченому частиною другою статті 15 Конвенції, суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців (п. 8 роз'яснення від 31.05.2002 р. N 04-5/608 «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій»).

З моменту зупинення провадження у даній справі та надіслання судового доручення для вручення документів відповідачу пройшло достатньо часу для його виконання і у відповідності до зазначених вище нормативних положень суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

Від фіксації судового процесу технічними засобами представник позивача відмовився.

Представнику позивача, що брав участь у судовому засіданні, роз'яснено зміст ст. ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України щодо його прав та обов'язків, зокрема про право заявляти відводи судді.

У судовому засіданні 10.03.2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору. Спір між сторонами виник у зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань. Товариство з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» (надалі по тексту рішення - позивач, покупець) звернулося до суду з позовом до Petergrow Limited («Петергров» ЛТД) (надалі по тексту рішення - відповідач, продавець) про стягнення 370 000 євро.

Між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець зобов'язався передати покупцю товар на умовах 100-відсоткової передоплати. Позивач на виконання умов договору здійснив оплату у розмірі 370 000 євро, однак, відповідач свого обов'язку по поставці товару не здійснив, що стало підставою для вирішення спору в судовому порядку.

Представник відповідача, що діє на підставі довіреності від 18.09.2013 року, виданої директором Стюартом Ральф Попплетоном, посвідченої нотаріусом Ліндою Мері Бокс 19.09.2013 року, подав відзив на позовну заяву (вх. № 22493 від 26.05.2014 року), зазначив про відсутність можливості здійснити оплату в розмірі 370 000 грн., а також просив розстрочити погашення заборгованості (відзив вх. № 54514 від 16.12.2014 року).

У процесі розгляду справи суд встановив наступне. 27.01.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу №05/ІМ/2014 (надалі по тексту рішення - договір), відповідно до п. п. 1, 2 якого продавець зобов'язувався продати та поставити покупцю товар, а саме яблучний концентрований сік загальною вартістю 10 000 000 євро. Ціна за одну тонну товару згідно з умовами договору становила 1500,00 євро.

20.02.2014 року сторони уклали додаткову угоду №1 до договору №05/ІМ/2014 від 04.02.2014 року, у якій сторони домовились доповнити договір пунктом 3.2 наступного змісту: «Продавець здійснює поставку товару партіями в кількості, що відповідає сумі передоплати, здійсненої покупцем». Сторони домовились також викласти п. 9.2 договору в наступній редакції: «Усі спори, розбіжності, вимоги, які виникнуть із даного договору або у зв'язку із ним підлягають передачі на розгляд і вирішення до господарського суду Львівської області, при цьому застосовується матеріальне та процесуальне право України».

Відповідно до п. 4.1. покупець здійснює 100% попередню оплату за товар.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар», 05.02.2014 року проведено операцію по переказу коштів в розмірі 370 000 грн. на виконання договору №05/ІМ/2014.

28.02.2014 року позивач звертався до відповідача із претензією вих. № 28/04-05 та просив здійснити поставку товару, обумовленого договором, або ж повернути отримані кошти. Вказану претензію отримав представник Petergrow Limited за довіреністю від 18.09.2013 року Закопець З.І. 28.02.2014 року, про що свідчить відмітка на примірнику претензії.

У відповідь на отриману претензію представник відповідача повідомив, що здійснити поставку товару у визначені строки та обсягах немає можливості, а грошові кошти у розмірі 370 000 євро будуть невідкладно повернуті (копія листа-відповіді від 03.03.2014 року знаходиться в матеріалах справи).

Із акту звірки взаємних рахунків станом на 30 квітня 2014 року, підписаного представниками обох сторін, вбачається, що покупець здійснив оплату продавцю за товар на загальну суму 370 000 євро. Однак, вимоги претензії, поставки товару чи повернення коштів відповідачем не здійснено.

Дані факти матеріалами справи підтверджується, сторонами не заперечувались та документарно не спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

Суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону (п. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про міжнародне приватне право» сторони договору згідно зі статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Як зазначав суд вище, додатковою угодою № 1 від 20.02.2014 року сторони визначили, що усі спори, розбіжності, вимоги, які виникнуть із даного договору або у зв'язку із ним підлягають передачі на розгляд і вирішення до господарського суду Львівської області, при цьому застосовується матеріальне та процесуальне право України.

Відтак, даний спір підсудний господарському суду Львівської області.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Як встановлено судом вище, взаємні права та обов'язки між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу № 05/ІМ/2014 від 27.01.2014 року.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи обраний сторонами спосіб оплати - 100-відсоткову передоплату, здійснення позивачем перерахунку коштів у розмірі 370 000 євро на виконання умов договору № 05/ІМ/2014, що підтверджено випискою по рахунку позивача, вбачається належне виконання договірних зобов'язань покупцем. Про наявність заборгованості у розмірі 370 000 євро за договором купівлі-продажу № 05/ІМ/2014 відображено також у довідці підприємства про стан заборгованості за контрактом від 22.01.2015 року за підписом виконавчого директора та головного бухгалтера.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Аналогічний строк виконання договірних зобов'язань зазначив позивач у претензії від 28.02.2014 року.

У статті 610 Цивільного кодексу України зазначається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом вище, 28 лютого 2014 року позивач вручив представнику відповідача претензію-вимогу про виконання договірних зобов'язань і про повернення грошових коштів. Тобто, до 7 березня 2014 року включно у відповідача була можливість виконати вимоги позивача та договірні зобов'язання. Однак, докази виконання вимог позивача, зокрема, по поверненню грошових коштів, у матеріалах справи відсутні та представником відповідача не заперечується.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України) (п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Як вбачається із відмітки на поданому через канцелярію суду примірнику позовної заяви, така була подана до суду 05.05.2014 року, складена ж позовна заява була 30.04.2014 року, судовий збір сплачувався також 30.04.2014 року. Відповідно, ціна позову і сума судового збору визначалася станом на 30.04.2014 року, що не суперечить вимогам законодавства. Так, відповідно до п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» за змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті) й визначається сума судового збору, що підлягає сплаті. Однак, якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачується раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац другий частини першої статті 6 Закону).

Відповідно до п. 9 Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют та банківських металів діє з часу його встановлення. Відповідно до п. 11 зазначеного Положення, інформація про встановлені офіційні курси гривні до іноземних валют та банківських металів розміщується в міжнародній комп'ютерній мережі Інтернет, надсилається територіальним управлінням Національного банку та банкам згідно з Тимчасовою схемою розсилання організаційно-розпорядчих і нормативно-правових актів Національного банку, центральним органам виконавчої влади згідно з переліком, установленим Національним банком. Згідно з даними Національного банку України, розміщеними на інтернет-сайті, станом на 30.04.2014 року курс євро становив 1576.3826 гривень, тобто обрахунок позивачем здійснено правильно.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, беручи до уваги нормативні та рекомендаційні положення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позивачем заявленої вимоги та неспростовність відповідачем наявності заборгованості, а відповідно, і про достатність підстав для задоволення позову про стягнення 370 000 євро, що становить 5 832 615, 62 грн. згідно з офіційним курсом гривні станом на 30.04.2014року.

Суд зазначає, що у відзиві на позовну заяву вх. № 54514 від 16.12.2014 року представник відповідача зазначив, що сума 370 000 євро залишається неповернутою, і з огляду на складну фінансову ситуацію просив розстрочити погашення заборгованості. Проте, як встановлено судом, відзив подано 16.12.2014 року представником відповідача Зіновієм Закопцем, який діє на підставі довіреності від 18.09.2013 року, яка дійсна до 14 вересня 2014 року. Нової довіреності у матеріали справи не подано. Відтак, враховуючи відсутність повноважень представництва у Зіновія Закопця, суд не приймає до розгляду заявлене ним клопотання про розстрочку заборгованості, наведеного у відзиві від 16.12.2014р.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Стягнути з Petergrow Limited («Петергров» ЛТД) (139 Kingston Road, Wimbledon, London SW191LT, England, United Kingdom, Company Nо/7376763) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" (81500, Львівська обл., Городоцький район, місто Городок, вул. Львівська, будинок 274А, код ЄДР 32475074) 370 000 євро, що становить 5 832 615, 62 грн. згідно з офіційним курсом гривні станом на 30.04.2014року, та 73 080 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 - 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 16.03.2015 року.

Суддя Матвіїв Р.І.