ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року Справа № 910/24993/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ємельянова А.С.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної
скаргитовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Інформаційні технології"
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2014
у справігосподарського суду міста Києва №910/24993/13
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Інформаційні технології"
довідкритого акціонерного товариства "НТВ-плюс"
провизнання ліцензійного договору недійсним та визнання договору доручення удаваним,
У справі оголошувалась перерва з 16.03.2015 до 23.03.2015.

за участі представників сторін:

від позивача - Черній Т.П., Терещенко В.В.;

від відповідача - Яременко Л.С.;

вільний слухач - Булич О.А.

У С Т А Н О В И В:

01.01.2011 між TOB "Науково - виробниче об'єднання "Інформаційні технології" та BAT" НТВ - ПЛЮС" нерезидентом України укладено договір доручення № 133/VIP, який був підписаний від імені відповідача його агентом, TOB "Рекламна телевізійна група", повноваження якого були передані за агентським договором № 59/1-06 від 01.04.2006.

Змістом договору доручення є виконання повіреним (позивачем) від імені та за рахунок довірителя (ВАТ "НТВ-ПЛЮС" в особі TOB "РЕКЛАМНА ТЕЛЕВІЗІЙНА ГРУПА") певних дій, викладених в п. 2,1. зазначеного договору, зокрема:

1) укладати із абонентами абонентські договори у відповідності із формою, затвердженою у додатку № 1 до цього договору, що підписані з боку довірителя, та надсилати два примірника оригінала абонентського договору в адресу довірителя.

2) здійснювати розкодування та надання можливості перегляду Телерадіопрограм ("Кинохит", "Киноклуб", "Премьера") Пакета VIP-кіно за допомогою багатоканальної телемережі абонентам, з якими укладено абонентські договори. Розкодування сигналу пакета здійснюється повіреним із застосуванням карток доступу, які придбані та активовані виключно у довірителя на підставі відповідної окремої угоди сторін;

3) здійснювати збір абонентської плати з абонентів.

23.12.2013 товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Інформаційні технології" звернулися до господарського суду міста Києва з позовом до відкритого акціонерного товариства "НТВ-ПЛЮС" про визнання удаваним договору доручення №133/VIP від 01.01.2011 укладеним між позивачем та відповідачем та визнання недійсним насправді вчинений ліцензійний договір про надання прав на розповсюдження через кабельну мережу каналів пакету "ВІП-КІНО", з підстав передбачених положеннями ст.ст. 203, 235, 420, 426, 1107, 1109 ЦК України.

07.10.2014 рішенням господарського суду міста Києва (судді: Домнічева І.О. - головуючий, Ващенко Т.М., Сівакова В.В.), залишеним без змін 12.11.2014 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді: Гарник Л.Л. - головуючий, Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.) у задоволенні позову відмовлено через його недоведеність.

У касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Інформаційні технології" посилалися на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та порушення норм процесуального права, тому просили постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2014 та залишене ним в силі рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2014 скасувати, а справу направити для нового розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши представників сторін, проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог скарги виходячи з наступного.

Відхиляючи позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Інформаційні технології" попередні судові інстанції виходили з того, що оспорюваний правочин є договором доручення, який за своїм змістом та формою відповідає вимогам ст.ст. 1000, 1003 ЦК України, умовами якого не передбачено передачу прав на використання об'єктів інтелектуальної власності, в тому числі прав на розповсюдження телерадіопрограм, що входять до пакету "VIP-Кино", жодних ліцензійних прав на використання телерадіопрограм позивачу не передано. А відтак правовідносини, які врегульовано спірним договором доручення, не належать до предмету регулювання ліцензійного договору, що регулюються положеннями ст. 1109 ЦК України. Також зазначили, що позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) не додержано вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України, тобто не доведено наявність підстав недійсності спірного договору. Спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим ст.203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитися з указаними висновками судів і вважає їх недостатньо обґрунтованими та передчасними.

У відповідності до вимог статті 84 ГПК України судове рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно положень ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із матеріалів справи убачається, що для позивача удаваність оспорюваної угоди не викликала сумнівів із часу її укладення, пояснюючи це тим, що замість ліцензійного договору сторонами умисно було укладено договір доручення, тому що на той час відповідач не міг передати позивачу права на розповсюдження та поширення об'єктів інтелектуальної власності на території України, оскільки ними не володів. Тому він підставно, керуючись положеннями ч.2 ст.235 ЦК України, у відповідності до яких, у разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, упродовж розгляду справи, як у місцевому так і апеляційному господарських судах, надавши відповідні обґрунтування, вимагав зосередити увагу на тому, що оспорюваний договір є ліцензійним. Відтак суди, використовуючи надані їм повноваження зобов'язані були вжити вичерпних і визначених законом заходів для перевірки тверджень позивача, зокрема:

- які аудіовізуальні твори ретранслювалися у період з 01.01.2011 до 31.12.2011 у межах телеканалів "Киноклуб", "Кинохит", "Премьера" та чи є вони ліцензійними?

- чи укладалися відповідачем договори з суб'єктом авторських прав на вказані твори?

- який обсяг прав на використання аудіовізуальних творів, що розповсюджувалися шляхом ретрансляції за оспорюваним договором у період з 01.01.2011 до 31.12.2011 в межах телеканалів "Киноклуб", "Кинохит", "Премьера" переданий відповідачеві?

Окрім того, без достатніх обґрунтувань судами відхилено твердження позивача щодо перерахування платежів роялті про що свідчать звіти агента відповідача, а саме звіт ТОВ "РТГ" №8 за агентським договором; звіт ТОВ "РТГ" №7 за агентським договором; звіт ТОВ "РТГ" №6; звіт ТОВ "РТГ" №5 за агентським договором; звіт ТОВ "РТГ" №4 за агентським договором"; звіт ТОВ "РТГ" №3 за агентським договором; звіт ТОВ "РТГ" №2 за агентським договором, з яких випливає, що відповідач приймає на свою користь роялті, яке виплачується лише при використанні об'єкта інтелектуальної власності. При цьому в переліку договорів з яких сплачувався роялті, відповідачем включено й оспорюваний договір доручення.

За твердженням позивача в інформаційному просторі України у незаконний спосіб розповсюджувався ліцензійний продукт із використанням прав інтелектуальної власності.

Згідно ЗУ "Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення" - Національна рада є конституційним, постійно діючим колегіальним органом, метою діяльності якого є нагляд за дотриманням законів України у сфері телерадіомовлення, а також здійснення регуляторних повноважень, передбачених законами, у зв'язку з чим, для більш повного з'ясування фактичних обставин справи, колегія суддів вважає за доцільне під час нового розгляду залучення до участі у розгляді справи вказаного державного органу.

За таких обставин, рішення обох інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи для нового розгляду, під час якого господарському суду необхідно всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, встановити дійсні права та обов'язки сторін, і в залежності від установленого правильно застосувати норми матеріального та процесуального права, якими урегульовано спірні правовідносини, та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Інформаційні технології" задоволити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2014 та рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2014 скасувати, а справу №910/24993/13 направити для нового розгляду до суду першої інстанції.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя А.С. Ємельянов

Суддя Л.В. Ковтонюк