ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа № 922/4698/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М., Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача - Болтенко В.А. (дов. №НАА820349 від 20.06.2014 р.)

відповідача - Голікова О.П. (дов. №31/03 від 31.03.2015 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №181Х/1-8) на рішення господарського суду Харківської області від 20 листопада 2014 року у справі

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи Болтенко Наталії Володимирівни, м. Краматорськ, Донецька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Березівські мінеральні води", с. Березівське, Дергачівський район, Харківська область

про стягнення 27 217,84 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, СПДФО Болтенко Н.В., звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому після уточнень просив стягнути з ТОВ "Завод "Березівські мінеральні води" 28963,90 грн. заборгованості за порушення умов договору поставки №1401 від 02.01.2014 р., з яких: 22484,00 грн. - основний борг, 3121,84 грн. - пеня, 3358,06 грн. - інфляційні нарахування.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.11.2014 р. у справі №922/4698/14 (суддя Жиляєв Є.М.) позов задоволено повністю.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи. Зокрема, зазначає про невірне встановлення суми основної заборгованості та помилковий розрахунок пені та інфляційних. Просить рішення господарського суду скасувати частково та прийняти нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Завод "Березівські мінеральні води" суму в розмірі 21961,93 грн., з яких: 17484,00 грн. - заборгованість за договором, 1384,89 грн. - пеня, 3093,04 грн. - інфляційні; судові витрати покласти на позивача.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи та посилання апелянта вважає помилковими та безпідставними. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

23.03.2015 р. позивач надав до суду заяву (вх. №4723) про приєднання до матеріалів справи копії договору поставки №1304 від 03.01.2013 р., видаткової накладної №11 від 16.09.2013 р., рахунку-фактури №12 від 17.09.2013 р. Вказані документа долучені колегією суддів до матеріалів справи.

ТОВ "Завод "Березівські мінеральні води" в поясненнях, що надійшли до суду 02.04.2015 р. (вх. №5262), зокрема, зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом було невірно встановлено загальну суму заборгованості, що призвело до невірного розрахунку пені та інфляційних; відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання.

02.04.2015 р. відповідач звернувся з клопотанням (вх. №5264), в якому просить долучити до матеріалів справи оригінали платіжних доручень. Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та додаткових пояснень, вислухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2014 р. між ФОП Болтенко Н.В. (продавець) та ТОВ "Завод "Березівські мінеральні води" (замовник) було укладено договір поставки № 1401, згідно п. 1 якого, продавець прийняв на себе зобов'язання поставити, а покупець (замовник) прийняти та оплатити: двоокис вуглецю зріджений партіями по 9тн у взаємозумовлені строки (а. с. 9).

Відповідно до п. 2.1 договору, ціна двоокису вуглецю на день підписання договору складає 1990,00 грн., ПДВ - 398,00 грн., всього 2388,00 грн. за 1 тонну.

Будь-які зміни ціни підлягають двосторонньому узгодженню, узгоджена на день поставки ціна зазначається в рахунку - фактурі на відвантажену партію.

Всі узгодження та погодження на перевезення двоокису вуглецю виконує покупець (п. 3.1 договору).

Пунктом 4 договору, сторони погодили порядок розрахунків, а саме, оплата отриманого двоокису вуглецю виконується у відповідності до виставленого рахунком шляхом міжбанківського перерахування платіжним дорученням на протязі 30 днів з дня отримання.

Строк дії цього договору, встановлений п. 8, - з дня його підписання до 31.12.2014 р.

На виконання умов договору продавець поставив відповідачу товар на загальну суму 42984,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1 від 02.01.2014 р. на суму 21492,00 грн., № 1 від 06.03.2014 р. на суму 14328,00 грн., № 2 від 25.03.2014 р. на суму 7164,00 грн. (а. с. 10-12).

Покупець в порушення умов договору оплату поставленого та отриманого товару своєчасно та повному обсязі не здійснив, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед продавцем в сумі 22484,00 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення ТОВ "Завод "Березівські мінеральні води" до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ФОП Болтенко Н.В. 22484,00 грн. основного боргу, 3121,84 грн. пені, 3358,06 грн. інфляційних нарахувань.

Господарський суд, задовольняючи позовні вимоги визнав їх обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та не спростованими відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду в стягнення боргу за договором поставки №1304 від 03.01.2013 р. частково з огляду на таке.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось вище, відповідач товар отримав, повну оплату за нього до моменту звернення ТОВ "Завод "Березівські мінеральні води" з позовом до суду не здійснив.

Поставка товару за договором відбулась у відповідності до умов договору, не заперечується сторонами та підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме: видатковими накладними № 1 від2.01.2014 р., № 1 від 6.03.2014 р., № 2 від 25.03 2014 р. ( а. с.10-12) та рахунками-фактурами № 1 від 2.01. 2014 р., № .

В матеріалах справи містяться докази на підтвердження факту часткової оплати покупцем отриманого товару. Так, у відповідності наданих до суду апеляційної інстанції платіжних доручень, згідно рахунку-фактури №1 від 02.01.2014 р. апелянт оплатив товар: 14.03.2014 р. - на суму 15000,00 грн. (платіжне доручення №2951), 18.03.2014 р. - на суму 5000,00 грн. (платіжне доручення №2966), 20.03.2014 р. - на суму 2000,00 грн. (платіжне доручення №2985); згідно рахунку-фактури №6 від 25.03.2014 р. - на суму 2000,00 грн. (платіжне доручення №3252 від 15.05.2014 р.); згідно рахунку-фактури №2 від 06.03.2014 р. - на суму 500,00 грн. (платіжне доручення №3488 від 25.06.2014 р.), на суму 500,00 грн. (платіжне доручення №3526 від 01.07.2014 р.), на суму 500,00 грн. (платіжне доручення №3540 від 02.07.2014 р.).

Таким чином, сума заборгованості за договором поставки №1304 від 03.01.2013 р. становила 17484,00 грн.

Враховуючи наведене, а також відсутність в матеріалах справи доказів повної оплати поставленого товару, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність порушення покупцем зобов'язання за договором поставки №1304 від 03.01.2013 р. Проте, з урахуванням наданих до суду апеляційної інстанції документів, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості в розмірі 17484,00 грн.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи надані позивачем розрахунки пені та інфляційних втрат, колегія суддів встановила наступне.

В розрахунку штрафних санкцій позивач зазначив період нарахування заборгованості з 01.01.2014 р. по 25.09.2014 р.

Розділом 4 договору сторони передбачили, що оплата отриманого товару здійснюється згідно виставленого рахунку шляхом міжбанківського перерахування платіжним дорученням протягом 30 банківських днів з дня отримання, тобто в строк до 14.02.2014 р. (за накладною №1 від 02.01.2014 р.) та до 18.04.2014 р., 12.05.2014 р. (за накладними №1 від 06.03.2014 р., №2 від 25.03.2014 р.).

З огляду на наведене, нарахування пені, в свою чергу, припиняється 14.08.2014 р. за накладною №1 від 02.01.2014 р., 18.08.2014 р. за накладною №1 від 06.03.2014 р., 25.09.2014 р. за накладною №2 від 25.03.2014 р.

Колегія суддів, перевіривши надані відповідачем розрахунки, дійшла висновку, що загальна сума пені, що підлягає сплаті за позовом становить 1348,89 грн.

Враховуючи суму основної заборгованості за договором, яка становить 17484,00 грн., та період прострочення виконання грошового зобов'язання - з 01.09.2014 р. по 31.10.2014 р., колегія суддів встановила, що сума інфляційних нарахувань, яка підлягає до стягнення за позовом є 3093,04 грн.

Посилання відповідача на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм процесуального права, а саме, неналежне повідомлення його про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2014 р. ухвалою господарського суду Харківської області порушено провадження у справі №922/4698/14, розгляд справи призначено на 11.11.2014 р. об 10 год. 40 хв. Вказана ухвала 23.10.2014 р. направлена відповідачу та отримана ним 28.10.2014 р., що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 22).

Ухвалою суду від 11.11.2014 р. розгляд справи відкладено на 20.11.2014 р. об 12 год. 30 хв. Вказану ухвалу отримано відповідачем 18.11.2014 р. (а.с.73).

Наведене свідчить про обізнаність відповідача про розгляд справи за його участю в господарському суді Харківської області.

Проте, відповідач своїми процесуальними правами не скористався, вимоги ухвал суду не виконав, відзив на позовну заяву та документи в обґрунтування своїх заперечень своєчасно не надав, свого представника в судове засідання 20.11.2014 р. не направив, про причини неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на іншу дату. Навіть не отримавши заздалегідь повідомлення про наступний розгляд справи відповідач мав змогу дізнатися про стан розгляду справи, звернувшись до інформаційного центру суду або на офіційному веб-сайті суду.

З огляду на вищевказане, колегія суддів зазначає, що зловживання відповідачем норм процесу, невиконання вимог ухвали суду та нескористання наданими йому процесуальним законом правами не є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи, що відповідачем докази оплати не були надані до суду першої інстанції, відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 20.11.2014 р. у справі №922/4698/14 в частині визначення сум заборгованості, пені та інфляційних підлягає зміні, в зв'язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене ти керуючись ст.ст. 43, 49, 99, 101, 102, п. 4 ст. 103, п. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.11.2014 р. у справі №922/4698/14 змінити.

Позов задовольнити частково.

Резолютивну частини рішення викласти в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Березівські мінеральні води", 62363, Харківська область, Дергачівський район, селище Березівське (п/р № 2737 в ХФ АТ "Укрексімбанк" у м. Харків, МФО 351618, ) на користь Фізичної особи - підприємця Болтенко Наталії Володимирівни, 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Катеринича, буд. 6, кв. 23 (п/р № 6268 у КФ ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 335548, код ЄДРПОУ ) - 17484,00 грн. заборгованості, 1384,89 грн. пені, 3093,04 грн. інфляційних, 1827,00 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити."

Повна постанова підписана 07.04.2015 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Медуниця О.Є.