номер провадження справи 2/7/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2015 Справа № 908/178/15-г

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Сільського (фермерського) господарства "Карпенко М.І.", с. Максимівка, Запорізька область,

до відповідача: Державного підприємства "Підприємство Дружелюбівського виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області №1", с. Дружелюбівка, Запорізька область,

про стягнення 67 138,47 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кравченко В.В., довіреність б/н від 20.01.2015р.;

від відповідача: Нідзельська Т.Л., довіреність № 1/8-2420 від 07.11.2014 р.;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Сільське (фермерське) господарство "Карпенко М.І." з позовом до Державного підприємства "Підприємство Дружелюбівського виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області №1" про стягнення за договором про виконання сільськогосподарських робіт від 15.09.2011р. основного боргу у сумі 38160,00 грн., пені в сумі 18248,19 грн. та 3% річних - 3365,40 грн., нарахованих за прострочення оплати послуг за період з 31.12.2011 р. по 08.12.2014 р., а також інфляційних втрат за період з січня 2012 року по жовтень 2014 року в сумі 7364,88 грн., усього - 67138,47 грн.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 526, 549, 550, 625, 629, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173-175, 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.01.2015 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/7/15 та призначено розгляд справи на 26.02.2015р.

Ухвалою суду від 26.02.2015р. за клопотанням позивача суд продовжив строк розгляду справи на 15 днів до 24.03.2015 р. та відклав розгляд справи на 12.03.2015 р.

В судовому засіданні 12.03.2015 р. оголошено перерву до 13.03.2015 р.

В судовому засіданні 13.03.2015 р. оголошено перерву до 24.03.2015 р.

В судовому засіданні 24.03.2015р. були присутні представники сторін, за їх заявою фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві та в запереченнях щодо залучення до матеріалів справи у якості доказів актів звірки розрахунків. У відзиві на позов відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності. У додаткових запереченнях відповідач просив не залучати акти звірки розрахунків між сторонами у якості доказу по справі, оскільки вони не містять посилання на договір від 15.09.2011 р. та на суму виконаних робіт 38160,00 грн., а також складені за операціями продажу товару, у той час як за договором позивачем надавались послуги. Крім того, між сторонами було укладено також інші договори від 15.09.2011р., які не є предметом розгляду даної справи. Посилається на те, що акти звірки складені за період як до укладання договору, так і після закінчення строку його дії, а також вони не є первинними бухгалтерськими документами, якими може підтверджуватися заборгованість. Також зауважив, що станом на 26.10.2011 р. спірна сума 38160,00 грн. не могла обліковуватись як заборгованість за договором, оскільки умовами договору передбачений остаточний строк для розрахунку за договором - 30.11.2011 р.

Позивач у письмових поясненнях до суду від 24.03.2015 р. вказує на те, що підписавши у 2012 та 2013 роках акти звірки, які були надіслані відповідачу разом із претензіями про сплату боргу, відповідач тим самим визнав суму заборгованості, що свідчить про переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні 24.03.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

15.09.2011 р. Державним підприємством "Підприємство Дружелюбівського виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області №1" (замовник, відповідач) та Сільським (фермерським) господарством "Карпенко М.І." (виконавець, позивач) укладено договір про виконання сільськогосподарських робіт, предметом якого є послуги виконавця по проведенню сільськогосподарських робіт: дискування.

У пунктах 1.2 - 1.5 договору закріплено, що замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконану роботу. Виконавець виконує роботу, використовуючи власну техніку: трактор «Caase-130». Заправка сільськогосподарської техніки виконавця проводиться пальним замовника. Поточний ремонт та обслуговування техніки проводиться за рахунок виконавця.

У пунктах 2.1, 2.2 договору передбачено, що роботи здійснюються виконавцем на площах замовника у таких обсягах: дискування - площа 318,00 га, вартість 38160,00 грн. Період виконання робіт: 26.10.2011 р.

Згідно з п. 3.2 договору оплата послуг становить 120,00 грн. за 1 га посівів озимих зернових.

За умовами пунктів 3.3, 3.4 договору розрахунок з виконавцем здійснюється у безготівковій або в іншій не забороненій законом формі. Остаточний розрахунок - до 30.11.2011 р. Після закінчення робіт сторони складають акт про виконані роботи. Цей акт є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 4.3 договору замовник зобов'язується своєчасно і у повному обсязі оплатити надані виконавцем послуги згідно умов договору.

Цей договір набирає чинності у день його підписання і діє до 31.12.2011 р. та до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 8.1 договору).

Таким чином, умови договору є чинними на момент розгляду спору судом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був виставлений рахунок № 2/2610 від 26.10.2011 р. на оплату послуг на загальну суму 136760,00 грн., з яких послуги дискування - на суму 38160,00 грн.

Згідно договору про виконання сільськогосподарських робіт від 15.09.2011 р. позивачем були проведені наступні роботи: дискування на площі 318,00 га, загальна вартість виконаних робіт складає 318,00 х 120,00 = 38160,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 27.10.2011 р. В акті зазначено, що претензій за цим актом сторони не мають.

У зв'язку з несплатою послуг дискування позивач звернувся до відповідача з претензією від 10.04.2014 р. № 01/П/54 про оплату послуг на суму 136760,00 грн., з яких послуги дискування - 38160,00 грн. Претензію отримано відповідачем 12.04.2014 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 15.04.2014 р.

Оскільки відповідач не оплатив надані йому послуги, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення за договором про виконання сільськогосподарських робіт від 15.09.2011р. основного боргу у сумі 38160,00 грн., пені в сумі 18248,19 грн. та 3% річних - 3365,40 грн., нарахованих за прострочення оплати послуг за період з 31.12.2011 р. по 08.12.2014р., а також інфляційних втрат за період з січня 2012 року по жовтень 2014 року в сумі 7364,88 грн.

Спірні правовідносини сторін врегульовані договором, який за змістом прав та обов'язків сторін, закріплених у ньому, є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов п. 3.3 договору відповідач не оплатив послуги дискування до 30.11.2011р., внаслідок чого з 01.12.2011 р. утворилась заборгованість в розмірі 38160,00 грн.

Відповідач не надав доказів сплати заборгованості, заперечень щодо обсягу та якості робіт не висуває.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 38160,00 грн. пред'явлені обґрунтовано.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення оплати послуг позивачем нараховані 3% річних за період з 31.12.2011 р. по 08.12.2014 р. в сумі 3365,40 грн. та інфляційні втрати за період січня 2012 року по жовтень 2014 року в сумі 7364,88 грн.

Судом перевірені розрахунки 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 3365,40 грн. та інфляційних втрат у сумі 7364,88 грн. пред'явлені обґрунтовано.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За прострочення оплати послуг позивачем нарахована пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 31.12.2011 р. по 08.12.2014 р. (1074 дні) в сумі 18248,19 грн.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність: за несвоєчасні розрахунки, невиконані умови договору (п.п.1.5, 2.2, 4.1) - штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

В договорі сторони не передбачили строку нарахування пені, отже відповідно до ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування пені припинилось через 6 місяців після виникнення прострочення, а саме: прострочення виникло 01.12.2011 р., тому нарахування пені припинилось через 6 місяців - 01.06.2012 р.

Суд не може виходити за межі позовних вимог та змінювати період, за який позивач просить стягнути пеню. Тому з урахуванням заявленого позивачем періоду стягнення пені (з 31.12.2011 р.), обґрунтованим слід визнати нарахування пені за період з 31.12.2011 р. по 01.06.2012 р. (154 дні). Пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за цей період складає 2451,77 грн. В цій сумі позовні вимоги про стягнення пені визнані судом обґрунтованими. Вимоги про стягнення пені на суму 15796,42 грн. заявлені безпідставно.

Відповідач просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Спеціальна позовна давність тривалістю в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України).

При цьому статтю 266 Цивільного кодексу України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку позовна давність за вимогою про сплату основного боргу спливла 01.12.2014 р. (через 3 роки після виникнення прострочення оплати - 01.12.2011 р.), а позивач звернувся до суду з даним позовом 30.12.2014 р. (згідно конверту № 709, в якому надійшла позовна заява), тобто з пропуском строку позовної давності в 1 місяць.

Позивач вважає, що строк позовної давності перервався і почав свій перебіг заново у зв'язку з підписанням відповідачем актів звірки за період з травня 2011 року по червень 2012 року та за період з 01.05.2011 р. по 03.09.2013 р., в яких відповідач визнав заборгованість.

За висновком суду, надані позивачем акти звірки розрахунків не свідчать про переривання строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У п. 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Із наданих позивачем актів звірки вбачається, що перший акт звірки за травень 2011 року - червень 2012 року підписаний з боку відповідача бухгалтером Молодожон Л.М. Сторонами не надано доказів на підтвердження повноважень даної особи виступати представником юридичної особи - Державного підприємства "Підприємство Дружелюбівського виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області №1", зокрема, при укладенні та виконанні угод.

Виходячи з пунктів 4.3, 4.6 статуту Державного підприємства "Підприємство Дружелюбівського виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області №1", право представляти інтереси підприємства без довіреності має директор підприємства, а головний бухгалтер підприємства за посадою є відповідальним за ведення бухгалтерського обліку підприємства. Тобто за статутом бухгалтеру не надано повноважень виступати від імені відповідача.

Акт звірки за період з 01.05.2011 р. по 03.09.2013 р. підписаний директором підприємства Прокопій С.М. станом на 03.09.2013 р. У письмових поясненнях від 13.03.2015 р. позивач посилається на те, що акт звіряння складений 03.09.2013 р. (акт від 03.09.2013 р.), що також підтвердив представник позивача в судовому засіданні 24.03.3015 р. Однак згідно відомостей Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр», в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців значиться інформація про те, що Прокопій С.М. є керівником підприємства з 23.09.2013 р. (згідно статуту). Доказів на підтвердження того, що на момент складення цього акту звірки Прокопій С.М. мав повноваження представляти юридичну особу відповідача сторонами не надано.

Крім того, в актах звірки не зазначено, за якими договорами вони складені. У той же час, у 2011 році між сторонами існували правовідносини за декількома договорами, про що свідчить договір від 15.09.2011 р. про виконання сільськогосподарських робіт (на виконання посіву озимих зернових культур), а також наявна в матеріалах справи копія претензії позивача від 07.11.2013 р. № 01/П/48 за декількома договорами - від 30.04.2011 р., 15.06.2011р., 30.06.2011р., 27.06.2011 р., від 15.09.2011 р. (дискування), від 15.09.2011 р. (посів озимих культур).

Період розрахунків, за який складені акти звірки, охоплює період часу як до укладання договору від 15.09.2011 р. (дискування), так і після закінчення виконання робіт за цим договором.

Крім того, в даних актах звірки не відображено операції надання послуг за 27.10.2011 р. на суму 38160,00 грн., а лише значиться операція з продажу за 26.10.2011 р. на суму 136760,06 грн.

Посилання позивача на те, що дана сума відповідає рахунку № 2/2610 від 26.10.2011 р. на оплату послуг на загальну суму 136760,00 грн. не свідчить про те, що в акті звірки були відображені послуги з дискування на спірну суму, оскільки на момент виписки даного рахунку роботи з дискування за договором від 15.09.2011 р. ще не були виконані, що підтверджується актом виконаних робіт за 27.11.2011 р. При цьому станом на 26.10.2011 р. спірна сума 38160,00 грн. не могла обліковуватись як заборгованість за договором, оскільки умовами договору передбачений остаточний строк для розрахунку за договором - 30.11.2011р.

Претензія від 10.04.2014 р. № 01/П/54 про оплату послуг на суму 136760,00 грн. була складена та відправлена відповідачу 10.04.2014 р., а останні акт звірки складений у 2013 році, тому акти звірки не могли бути складені на підставі цієї претензії

Отже, досліджені судом акти звірки відображають правовідносини сторін за всіма їхніми договорами і з них не вбачається визнання відповідачем спірної заборгованості на суму 38160,00 грн. за договором від 15.09.2011 р. (дискування).

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено факту вчинення відповідачем дій, які свідчать про переривання строку позовної давності за пред'явленими вимогами. Отже, термін позовної давності за вимогами про стягнення основного боргу у сумі 38160,00 грн. та додаткових вимог про стягнення пені в сумі 2451,77 грн., 3% річних в сумі 3365,40 грн. та інфляційних втрат в сумі 7364,88 грн., які визнані судом обґрунтованими, на момент пред'явлення позову сплив.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 06.04.2015р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.