УХВАЛА

про повернення позовної заяви

27.03.2015Справа № 910/7285/15-г

Суддя Борисенко І.І., розглянувши

позовну заяву Фізичної особи-підприємця Стрижкова Євгенія Сергійовича

до ПАТ "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ"

про зобов'язання вчинити дії та стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачем у позовній заяві не вказано повного найменування сторін (п. 2 ст. 63 ГПк України).

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказаного повного найменування сторін, їх поштовий адрес.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити: найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або індивідуальні ідентифікаційні номери за їх наявності (для фізичних осіб - платників податків).

Зі змісту ст. 90 Цивільного кодексу України вбачається, що юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру.

Найменування юридичної особи - це її ідентифікуюча ознака. Найменування складається з двох частин: організаційно - правової форми і назви. Назва це індивідуальна частина найменування.

Повне найменування юридичної особи зазначається в її установчих документах, змінах до них, усіх офіційних документах і вноситься до Єдиного державного реєстру.

У позовній заяві від 24.03.2015р. б/н у якості відповідача вказано ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», таким чином позивачем не зазначено організаційно-правової форми відповідача, через що його найменування у вказаній позовній заяві не може вважатися повним, внаслідок чого позивачем не дотримані вимоги ст. 54 ГПК України, а позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі (п. 4 ст. 63 ГПк України).

Позивачем в порушення пункту третього частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлена ставка для позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, тобто від 1827 грн. до 73080 грн.

Згідно з частиною 2 статті 4 вказаного Закону за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» станом на 01.01.2015р. мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1 218 гривень.

Позивач просить суд:

- зобов'язати перерахувати залишок грошових коштів на рахунку ФОП Стрижова Є.С. (№7101 у філії «Центральне» РУ «ВАТ «Банк «Фінанси і Кредит», МФО 300937) на наступні реквізити: р/р №6906, відкритий у Печерський філії ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 300711 або провести платіжне доручення №22 від 19.03.2015р.;

- стягнути з відповідача пеню в розмірі 250 грн. за невиконання доручення.

По-перше, суд вказує, що вимога, яка заявлена в позовній заяві б/н від 24.03.2015р. (перша вимога) містить в собі альтернативність задоволення такої вимоги, що є неприпустимим. Відтак, позивач повинен визначитись з заявленою вимогою до суду та зі способом захисту своїх прав.

По-друге, суд вказує, що відповідно до пункту 2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Судом встановлено, що позивачем за подану до суду позовну заяву від 24.03.2015р. б/н сплачено судовий збір у розмірі 1 218 грн., тобто тільки за вимогу немайнового характеру, тоді як необхідно було сплатити судовий збір за вимогу як немайнового характеру (про зобов'язання вчинити дії) так і за вимогу майнового характеру (про стягнення 250 грн. пені), що разом становить 3 045 грн.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 63 ГПК України не подання доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі є підставою для повернення позовної заяви без розгляду.

Позивачем не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів (п. 6. ст. 63 ГПК України).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Суд вказує, що відповідно до статті 56 Господарського процесуального кодексу України, належним та допустимим доказом відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладення в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), поданими в оригіналі.

Натомість, до позовної заяви б/н від 24.03.2014р. позивачем не додано жодних доказів на підтвердження факту відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Одночасно суд повідомляє, що господарський процесуальний кодекс України не містить зобов'язуючих норм надсилати позовну заяву та додані нею документи на адресу відповідача, на відміну від цивільного процесуального кодексу. Натомість господарський процесуальний кодекс зобов'язує позивача відправити відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів в порядку статті 56 ГПК України.

Таким чином, додана ще одна копія позовної заяви з додатками для направлення відповідачу не є доказом повідомлення відповідача у справі у господарському процесі.

За таких обставин, позовна заява не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Відповідно до пункту 6 статті 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Керуючись п.п. 2, 4, 6 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву і додані до неї документи повернути без розгляду.

Суддя І.І. Борисенко