ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.03.2015 Справа № 920/111/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова группа», м. Суми

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго», м. Суми

про визнання частково недійсним договору

СУДДЯ ЛИХОВИД Б.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Краснонос О.В., довіреність від 14.01.2015р.

від відповідача: Іншин О.І., довіреність № 36 від 11.08.2014р.

у судовому засіданні брала участь секретар судового засідання М.О. Ейсмонт

у судовому засіданні від 02.02.2015р. оголошувалась перерва до 16.02.2015р.

у судовому засіданні від 16.02.2015р. оголошувалась перерва до 05.03.2015р.

у судовому засіданні від 05.03.2015р. оголошувалась перерва до 23.03.2015р.

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд визнати частково недійсним договір № 1751-Т від 01.11.2012 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладений між сторонами, в частині максимального теплового навантаження та обсягів постачання теплової енергії споживачу згідно договірних навантажень, зазначених в додатку № 1 до договору № 1751-Т від 01.11.2012р., встановивши максимальне теплове навантаження в розмірі вартість 0,0724 Гкал/год по ціні 598 грн. 15 коп. за 1 Гкал/год за фактично поставлений та спожитий обсяг теплової енергії: за листопад 2012 року в кількості 11,858 Гкал/год. на суму 8 511 грн. 43 коп., в тому числі ПДВ - 1418 грн. 57 коп.; за грудень 2012 року в кількості 19,323 Гкал/год. на суму 13 869 грн. 44 коп., в тому числі ПДВ - 2 289 грн. 61 коп.; за січень 2013 року в кількості 23,412 Гкал/год. на суму 16 804 грн. 62 коп., в тому числі ПДВ - 2 800 грн. 77 коп.

У запереченні № 1998 від 02.02.2015р. на позов відповідач зазначає, що позивачем не наведено правового обґрунтування невідповідності спірного договору чинному законодавству, у зв`язку з чим вимоги позивача вважає безпідставними, а тому просить суд відмовити в їх задоволенні.

Згідно правового обґрунтування позовних вимог від 16.02.2015р., позивач підтримує позовні вимоги повністю, зазначаючи, що ним спірний договір (в частині) укладався під впливом помилки.

16.02.2015р. представник позивача подав до суду заяву від 15.02.2015р. про залучення до участі у справі третіх осіб на стороні позивача ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що ці особи є співвласниками нежитлового приміщення - лабораторно-виробничого корпусу, які використовують свої частки в даному нежитловому приміщенні в розмірі 63,15 %, що відповідає 1113,6 кв. м. та забезпечують їх опаленням. Також 05.03.2015р. представник позивача подав заяву від 05.03.2015р. про залучення до участі у справі третіх осіб на стороні позивача, а саме: ОСОБА_6, який мешкає за адресою: 40035, АДРЕСА_1; ОСОБА_3, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3; ОСОБА_4, який мешкає за адресою: АДРЕСА_4; ОСОБА_5, який мешкає за адресою: 40013, АДРЕСА_2. В обґрунтування вказаної заяви представник позивача посилається на те, що рішення у даній справі вплине на права та обов'язки вищезазначених осіб, як співвласників лабораторно-виробничого корпусу, зокрема, останні понесуть додаткові витрати. Суд відмовляє у задоволенні вищезазначених заяв, оскільки вважає, що рішення у даній справі не вплине на права та обов`язки вказаних осіб, у зв`язку з тим, що вони передали свої права щодо володіння, користування та розпоряджання своїми частками у приміщенні лабораторно-виробничого корпусу позивачу, який і укладав спірний договір з відповідачем.

У дане судове засідання представник позивача подав клопотання, в якому зазначає про допущену описку у прохальній частині позовної заяви, у зв`язку з чим просить суд викласти її в новій редакції. Також представник позивача у дане засідання подав клопотання, в кому просить суд вищевказане клопотання залишити без розгляду. Представник позивача повідомив, що у прохальній частині позовної заяви ним допущена помилка щодо зазначення виміру теплової енергії в Гкал/год замість Гкал/кв. м., а тому просить суд під час ухвалення рішення врахувати дану описку, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив:

01.11.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова группа» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (відповідач) було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за № 1751-Т, відповідно до п. 1.1 якого виконавець (відповідач) зобов`язувався надавати споживачеві (позивачу) вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач (позивач) зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених даним договором. Даний договір укладений між сторонами на опалення лабораторно-виробничого корпусу, який розташований за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 24, має загальну площу 1763,3 кв. м. та перебуває у спільній частковій власності фізичних осіб, визначених у довідці КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» за № 9435260 від 03.12.2012р.

Пунктом 1.3 сторони узгодили, що характеристика об`єкту надання послуг, обсяги та нормативи споживання - договірні навантаження теплової енергії вказані у додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору.

Так, у додатку № 1 максимальне теплове навантаження по договору визначено у розмірі 0,1138 Гкал/год з розрахунку опалення 1763, 3 кв. м. площі лабораторно-виробничого корпусу, тобто 100% площі будівлі.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог, зазначає, що вищезазначеним договором теплове навантаження визначено із розрахунку опалення загальної площі приміщення, в той час, як він, на підставі договорів від 08.10.2012р., укладених з власниками часток опалювального приміщення, наділений правом володіння, користування та розпорядження лише частиною будівлі, що становить 63,15% загальної площі і відповідає 1113,6 кв. м. площі лабораторно-виробничого корпусу, у зв`язку з чим позивач вважає, що договір від 01.11.2012р. є недійсним в частині визначення максимального теплового навантаження та обсягів постачання теплової енергії.

Суд вважає позовні вимоги безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, у зв'язку з чим законодавець у ст. 203 ЦК України встановив загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Статтею 215 ЦК України встановлено, зокрема, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Це кореспондується із нормами статті 207 Господарського кодексу України.

Позивач основним аргументом в обґрунтування позовних вимог зазначає про допущення ним помилки при укладенні спірного договору, оскільки вважав, що укладає договір на опалення 1113,6 кв. м. приміщення, а не загальної площі у розмірі 1763,3 кв. м. При цьому його твердження спростовуються матеріалами справи, оскільки і договорами від 08.10.2012р., укладеними позивачем з власниками часток лабораторно-виробничого корпусу щодо передання позивачу права володіння, користування та розпорядження даними частками, і Актами приймання - передачі майна, доданими позивачем до зазначених договорів від 08.10.2012р., чітко визначена площа будівлі, що передається та процентне відношення щодо загальної площі приміщення.

Позивач, укладаючи з відповідачем спірний договір, мав усвідомлювати, що наділений правом володіння, користування та розпоряджання лише частиною лабораторно-виробничого корпусу, а також повинен був розуміти щодо якого розміру площі будівлі має право вчиняти юридично-значимі дії.

Крім того, позивач не був позбавлений можливості звернутись до відповідача з вимогою щодо внесення змін до укладеного договору стосовно розміру опалювальної площі приміщення, чого позивачем здійснено не було.

Матеріалами справи встановлено, що сторони погодили всі істотні умови спірного договору, про що свідчать підписи їх уповноважених представників та відтиски печаток сторін (оригінал договору № 1751-Т від 01.11.2012р. був оглянутий судом у судовому засіданні від 16.02.2015р.). Також наявні в матеріалах справи акти прийому - передачі теплової енергії підписані позивачем без зауважень. Заяви споживача про перерахунок або про незгоду з обсягом отриманої теплової енергії в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, так як рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Таким чином, суд вважає, що договір № 1751-Т від 01.11.2012р. укладений між сторонами з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для визнання його частини недійсною відсутні, у зв`язку з чим суд визнає позовні вимоги необґрунтованими та неправомірними і відмовляє в їх задоволенні.

У відповідності до ст. ст. 44, 49 ГПК України, Закону України «Про судовий збір», судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складене 26.03.2015р.

СУДДЯ Б.І. ЛИХОВИД