КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р. Справа№ 910/21274/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" та Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 15.12.2014

у справі № 910/21274/14 (суддя - Картавцева Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", м. Київ,

до 1. Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі", м. Київ,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "БАТ ТРЕЙД ЛІГА", м. Київ,

про стягнення 1 149 379, 62 дол. США, що еквівалентно 14 837 103, 59 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Греськів З.Г. - представник (довіреність № 15/03

від 26.02.2015);

від відповідача 1: Козачук М.О. - представник (довіреність № 12

від 21.08.2013);

від відповідача 2: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (надалі - ПАТ «Брокбізнесбанк», позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" (надалі - ПрАТ «Ю.Ф.Сі», відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "БАТ ТРЕЙД ЛІГА" (надалі - ТОВ «БАТ ТРЕЙД ЛІГА», відповідач 2) про стягнення 1 149 379, 62 дол. США, що еквівалентно 14 837 103,59 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.12.2014 у справі № 910/21274/14 позов задоволено частково, стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" та Товариства з обмеженою відповідальністю "БАТ Трейд Ліга" на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" 1 000 000 дол. США, що еквівалентно 12 908 793,00 грн заборгованості по кредиту, 24 438,36 дол. США, що еквівалентно 315 469,73 грн заборгованості по відсотках за користування кредитом, 1 321 564,14 грн пені за прострочення сплати кредиту, 3 % річних у сумі 14 945,54 дол. США, що еквівалентно 192 928,88 грн та штраф за невиконання умов договору у сумі 5 000 дол. США, що еквівалентно 64 543,97 грн та 72 913,50 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2014 у справі № 910/21274/14 скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати процентів та прийняти в цій частині нове рішення, стягнувши пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 32 739,15 грн.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що оскаржуване рішення є незаконним в частині застосування судом наслідків спливу строку позовної давності до вимоги про стягнення пені за прострочення сплати процентів, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

В свою чергу, Приватне акціонерне товариство "Ю.Ф.Сі", посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильне та неповне дослідженням доказів, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2014 у справі № 910/21274/14 скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

У зв'язку з перебуванням судді Сухового В.Г. на лікарняному, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2015, на підставі розпоряджень секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2015, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" та апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" у справі № 910/21274/14 прийнято та об'єднано в одне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Руденко М.А. і призначено до розгляду на 02.03.2015.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 у зв'язку з виходом судді Сухового В.Г. з лікарняного для розгляду апеляційних скарг сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г.

Позивач скористався правом, наданим йому ст. 69 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу відповідача 1.

02.03.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від скаржника ПрАТ "Ю.Ф.Сі" надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких останній заявив клопотання про витребування у позивача генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, а також залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосистема» як майнового поручителя за кредитним договором від 06.04.2004 № 44-01-04V.

02.03.2015 в судовому засіданні в порядку ст. 77 ГПК України розгляд апеляційних скарг було відкладено на 23.03.2015 у зв'язку з неявкою в судове засідання уповноваженого представника відповідача 2.

20.03.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли доповнення до апеляційної скарги ПАТ «Брокбізнесбанк», до яких долучено копії ліцензій на право здійснювати банківські операції, а 23.03.2015 - доповнення до апеляційної скарги ПрАТ "Ю.Ф.Сі".

23.03.2015 колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача 1 про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ «Екосистема», дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення даного клопотання, оскільки відповідачем 1 належним чином не обґрунтовано, яким чином рішення суду у даній справі може вплинути на законні права та обов'язки ТОВ «Екосистема».

В судовому засіданні 23.03.2015 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, поданої Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк", просив скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати частково, проти доводів апеляційної скарги відповідача 1 заперечив, вказавши на її необгрунтованість та безпідставність. Представник відповідача 1 підтримав доводи апеляційної скарги ПрАТ "Ю.Ф.Сі" повністю, просив скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, вимоги апеляційної скарги позивача не визнав, просив залишити таку без задоволення.

Відповідач 2 свого уповноваженого представника у судове засідання не направив, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення даній особі поштового відправлення.

Вислухавши думку представників позивача та відповідача 1 щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача 2, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами та за відсутності відповідача.

23.03.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, дослідивши подані докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.04.2004 між Акціонерним банком «БРОКБІЗНЕСБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БРОКБІЗНЕСБАНК» (у тексті договору - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Геракл» (у тексті договору - позивальник) було укладено кредитний договір № 44-01-04V (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого, банк відкриває позичальнику відкличну кредитну лінію в сумі 1 000 000, 00 дол. США строком з 06 квітня 2004 року по 04 квітня 2006 року зі сплатою 16 відсотків річних для оплати за контрактом від 14.11.2003 № 58 Корпорації «SOLFY INK» (пункт 2.1. Кредитного договору).

В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди, відповідно до яких сторонами вносилися зміни та доповнення до кредитного договору щодо продовження терміну користування кредитом, зміни відсоткової ставки, а також щодо забезпечення виконання зобов'язань за даним договором (т.1, а.с. 17-55).

Відповідно до додаткової угоди № 12 від 25.06.2007 сторонами було погоджено нову редакцію Кредитного договору, за якою, відповідно до пункту 1.1. банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (надалі - кредит), на умовах визначених договором.

28.12.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Геракл» (у тексті договору - первісний божник), Приватним акціонерним товариством «Ю.Ф.Сі» (у тексті договору - новий боржник) та Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (у тексті договору - кредитор) було укладено договір про переведення боргу №44-09-840-К, відповідно до умов якого первісний боржник переводить свій борг на нового боржника, внаслідок чого новий боржник заміняє первісного боржника як зобов'язану сторону у Кредитному договорі від 06.04.2004 № 44-01-04V, укладеному між первісним боржником та кредитором (надалі - основний договір).

За умовами вищезазначеного договору до нового боржника переходять права та обов'язки зобов'язаної сторони за основним договором, у тому числі обов'язок по поверненню кредиту, сплаті нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки, а також інших витрат за основним договором (пункт 2 договору про переведення боргу).

Згідно з пунктом 3 договору про переведення боргу, кредитор не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником в основному договорі і, підписуючи зі своєї сторони цей договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Додатковою угодою № 17 від 28.12.2009 до Кредитного договору, сторони погодили, що у зв'язку із переведенням боргу з ТОВ «Геракл» на ПрАТ «Ю.Ф.Сі», згідно договору переведення боргу №44-09-840-К від 28.12.2009, «Позичальником» в тексті Кредитного договору №44-01-04V від 06.04.2004 вважати ПрАТ «Ю.Ф.Сі».

Згідно Кредитного договору в редакції додаткової угоди №23 від 27.04.2012 встановлено кінцевий термін користування кредитом до 04 квітня 2014 року включно.

Відповідно до пункту 4.2.1. кредитного договору в редакції додаткової угоди № 12 від 25.06.2007 позичальник зобов'язаний здійснювати своєчасне повернення кредиту.

Умовами пункту 2.5. Кредитного договору в редакції додаткової угоди №23 від 27.04.2012 сторони домовились, що проценти нараховуються в межах терміну користування кредитом на суму фактичного залишку заборгованості за Кредитом із розрахунку фактичної кількості днів у році та календарної кількості днів у місяці. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту і не враховується день повернення кредиту.

Згідно пункту 2.6. Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно з 27 (двадцять сьомого) по 30/31 (тридцяте/тридцять перше) число поточного місяця за період з дня перерахування з позичкового рахунку Позичальника грошових коштів на його поточний, або інший вказаний Позичальником рахунок, по 26 (двадцять шосте) число включно місяця, в якому надано кредит. В подальшому проценти нараховувались щомісячно з 27 (двадцять сьомого) числа минулого місяця по 26 (двадцять шосте) число включно поточного місяця, при повному погашенні кредиту - до дня погашення (не включно).

За умовами додаткової угоди №28 від 30.04.2014 проценти за поточний календарний місяць Позичальник сплачує на рахунок, вказаний банком, щомісяця до 15 (п'ятнадцятого) числа місяця включно, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення (в тому числі достроково) строкової заборгованості.

Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки банку сум кредиту, процентів, комісій, неустойки, визначених цим Договором (п.2.8. Кредитного договору).

Визначаючи правову природу відносин, що склались між сторонами в ході виконання договору, суд першої інстанції правильно зазначив, що такі мають ознаки кредитного договору, за яким, у відповідності до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини 2 статті 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що банк належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитним договором щодо надання кредиту, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті № 17 від 07.04.2004, меморіальним ордером №30 від 07.04.2004, платіжним дорученням в іноземній валюті № 26 від 18.06.2004, меморіальним ордером №10 від 18.05.2004, платіжним дорученням в іноземній валюті № 30 від 25.06.2004, меморіальним ордером №14 від 25.06.2004, платіжним дорученням в іноземній валюті № 38 від 19.07.2004, меморіальним ордером №1 від 19.07.2004, платіжним дорученням в іноземній валюті № 54 від 14.09.2004, меморіальним ордером №36 від 14.09.2004, платіжним дорученням в іноземній валюті № 66 від 04.10.2004, меморіальним ордером № 6 від 04.10.2004 (т.1, а.с. 64-75).

Натомість, як вказує позивач, у встановлений строк позичальник зобов'язання щодо повернення суми кредиту не виконав.

Місцевим господарським судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що станом на 29.09.2014 прострочена заборгованість позичальника за основною сумою кредиту становить 1 000 000,00 дол. США, а заборгованість по процентам за користування кредитом - 24 438,36 дол. США.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В апеляційній скарзі відповідач 1 зазначає, що позивач належними доказами не довів факту надання кредиту за спірним договором у зв'язку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку.

Дані твердження відповідача 1 колегія суддів находить безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, що обставини надання останньому кредитних коштів підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті та меморіальними ордерами банку, а також банківськими виписками з рахунку позивача з інформацією про перерахування позичальникові коштів за Кредитним договором за період з 06.04.2014 до 03.11.2014 (т.2, а.с. 122-133) та банківськими виписками з інформацією про надходження від відповідача 1 часткових оплат по процентах за користування кредитом (т.2, а.с. 134-152).

Відтак, місцевим господарським судом правомірно встановлено, що свої зобов'язання за Кредитним договором позивач виконав належним чином, тоді як відповідачем 1 обов'язок щодо погашення заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами виконано не було.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором сума кредитної заборгованості станом на 29.09.2014 становить 1 000 000,00 дол. США, що еквівалентно 12 908 793,00 грн, сума заборгованості по процентах за користування кредитом становить 24 438, 36 дол. США, що еквівалентно 315 469,73 грн.

Апелянтом також зазначено, що позивачем при здійсненні розрахунку було неправильно визначено курс НБУ за 1 долар США та застосовано курс у розмірі 12,908793 грн за 1 долар станом на 26.08.2014, вказуючи, що станом на 29.09.2014 курс НБУ за 1 долар складав 12,908176 грн.

Проте, вказані твердження апелянта колегією суддів відхиляються як необгрунтовані, оскільки в прохальній частині позовної заяви позивачем зазначено, що перерахунок заборгованості в іноземній валюті ним здійснено саме за курсом НБУ станом на 26.09.2014.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, колегія суддів дійшла висновку про правильність обрахування боргу, у зв'язку з чим дані вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Водночас, у зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за кредитним договором позивач просив суд стягнути з відповідачів пеню за прострочення сплати кредиту, розмір якої станом на 29.09.2014 складає 1 321 564, 14 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частини 6 вказаної статті штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" вiд 22.11.1996 № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до пункту 7.1. Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісій банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в пунктом 1.1.3. цього договору, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за договором, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, колегія суддів встановила, що вказаний розрахунок є правильним, відтак позовна вимога про стягнення пені за прострочення сплати кредиту за період з 05.04.2014 по 28.09.2014 підлягає задоволенню у повному обсязі в розмірі 102 377,05 дол. США, що еквівалентно 1 321 564,14 грн.

Разом зі стягненням пені за прострочення сплати кредиту, позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за прострочення оплати процентів у розмірі 33 809, 87 грн за період з 09.08.2005 по 28.09.2014.

15.12.2014, під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем 1 було подано заяву про застосування строків позовної давності до вищевказаної вимоги.

Місцевий господарський суд, розглянувши дану заяву, визнав її обгрунтованою, у зв'язку з чим дійшов висновку про відмову в стягненні з відповідача 1 пені за прострочення сплати процентів за період з 09.08.2005 по 28.09.2014 у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Судова колегія з таким висновком суду не погоджується, вважає його таким, що не відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги позивача обґрунтованими, у зв'язку з чим апеляційна скарга останнього підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 статті 267 цього Кодексу передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Положеннями частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до правової позиції, що викладена у абзаці 1 підпункту 4.3. пункту 4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», якщо відповідно до чинного законодавства або договору, неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені за прострочення сплати процентів, застосував наслідки спливу строків позовної давності до всіх періодів, визначених позивачем.

Проте, з наданого до матеріалів справи розрахунку позивача вбачається, що строк позовної давності сплив щодо нарахування пені за наступні періоди: з 09.08.2005 по 09.08.2005, з 10.08.2005 по 16.08.2005, з 09.01.2009 по 09.01.2009, з 08.09.2009 по 09.09.2009 та з 08.09.2012 по 09.09.2012.

Матеріали справи свідчать, що позовна заява надійшла до суду 03.10.2014, що підтверджується вхідним штампом Господарського суду м. Києва на ній. Отже, нарахування пені за періоди з 16.12.2013 по 18.12.2013, з 16.01.2014 по 16.01.2014, з 16.02.2014 по 23.02.2014, з 16.03.2014 по 14.04.2014, з 15.04.2014 по 16.07.2014, з 17.07.2014 по 15.09.2014, з 05.04.2014 по 16.07.2014, з 17.07.2014 по 28.09.2014, з 05.04.2014 по 14.04.2014, з 15.04.2014 по 16.07.2014 та з 17.07.2014 по 28.09.2014 здійснене позивачем у межах строку позовної давності, передбаченої частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене та перевіривши здійснені позивачем розрахунки, колегія суддів встановила, що пеня за прострочення сплати процентів за кредитним договором підлягає задоволенню у розмірі 32 739,15 грн, а судове рішення - зміні в цій частині.

Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 5 000 дол. США, що еквівалентно 64 543, 97 грн, колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 4.2.6. Кредитного договору сторонами передбачено зобов'язання позичальника надавати банку всі необхідні документи для здійснення перевірки цільового використання кредиту, аналізу фінансового стану позичальника, зокрема щоквартально до 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати банку фінансову інформацію, пов'язану з діяльністю позичальника у звітному кварталі (в тому числі баланс (форму №1), звіт про фінансові результати (форму №2), щорічно до 20 лютого наступного за звітним роком надавати банку фінансову інформацію, пов'язану з діяльністю позичальника у звітному році (в тому числі баланс (форму №1), звіт про фінансові результати (форму №2), а також в строк до 7 числа поточного місяця надавати банку довідки з інших банків, в яких у позичальника відкриті поточні рахунки та/або існує кредитна заборгованість, про фактичні обороти і стан заборгованості (по сумі кредиту, процентах та штрафних санкціях) за попередній місяць, а також інші документи на вимогу банку.

Згідно пункту 7.3. Кредитного договору банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі 0,5 % від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі не виконання позичальником зобов'язань за п.4.2.6. Кредитного договору.

У зв'язку з тим, що таку звітність позичальником не надано, позивачем було нараховано штраф у розмірі 64 543,97 грн (еквівалент 5 000, 00 дол. США).

Колегія суддів зазначає, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з розрахунком, проведеним позивачем стосовно розміру штрафу за невиконання умов кредитного договору у сумі 5 000,00 дол. США, що еквівалентно 64 543,97 грн, відтак місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення штрафу в повному обсязі.

Разом з тим, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з позичальника трьох процентів річних у сумі 14 945,54 дол. США, що еквівалентно 192 928,88 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В апеляційній скарзі відповідач 1 наголосив також на тому, що суд першої інстанції, застосовуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування відповідачеві 3% річних від простроченої суми, неправомірно обраховував таку в іноземній валюті.

З приводу цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог законодавства неможливим є стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості, що виражена в іноземній валюті, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Однак, позивач заявив до стягнення 3 % річних від простроченої відповідачем суми боргу, а чинне законодавство України не передбачає жодних обмежень щодо нарахування 3 % річних на суму заборгованості, вираженої в іноземній валюті, відтак, доводи скаржника суд визнає необґрунтованими.

Перевіривши розрахунок, наданий позивачем, колегія суддів погоджується з позицією суд першої інстанції про те, що він є арифметично правильним, а тому вимоги позивача про стягнення 3% річних у розмірі 14 945,54 дол. США, що еквівалентно 192 928,88 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом першої інстанції також встановлено, що з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за Кредитним договором 2612.2013 між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (в тексті договору - банк) та ТОВ «БАТ ТРЕЙД ЛІГА» (в тексті договору - поручитель) було укладено договір поруки № 21-11-980-КL-Р, відповідно до умов якого поручитель поручається перед банком за виконання боргових зобов'язань позичальника за кредитним договором. Договором поруки забезпечуються вимоги банку щодо сплати позичальником (в тому числі повного виконання) його боргового зобов'язання у розмірі, валюті, строки та порядку, встановленому Кредитним договором.

Згідно з пунктом 1.6. договору поруки у разі порушення боржником зобов'язань, передбачених Кредитним договором, поручитель та боржник (позичальник) відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до частини 1 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Пунктом 2.4.1. договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язується виконати за боржника зобов'язання за кредитними договорами в розмірі, порядку та строки, що визначені цим договором та кредитними договорами, в тому числі при отриманні вимоги чи будь-якого іншого документа від кредитора з вимогою виконання боргових зобов'язань в повному обсязі або в частині, у випадку невиконання та/або неналежного виконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором.

Згідно з пунктом 3.1. договору поруки сторони домовились, що у разу настання будь-якого або всіх наступних випадків буде вважатись порушенням умов цього договору і в такому випадку поручитель зобов'язаний за вимогою кредитора здійснити дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитними договорами та зобов'язань за цим договором.

Приписами частини 1 та 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи, що факт наявності заборгованості у ПрАТ "Ю.Ф.Сі" перед ПАТ "Брокбізнесбанк" за кредитним договором №44-01-04V від 06.04.2004 року, встановлений судом, позовні вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БАТ Трейд Ліга" та Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" заборгованості солідарно визнаються судом апеляційної інстанції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду у відповідно до статті 104 ГПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на встановлені вище обставини, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2014 та відмови у задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" повністю.

Відповідно до частини 3 статті 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/21274/14 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/21274/14 задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/21274/14 змінити.

4. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" (02140, м. Київ, пр-т Миколи Бажана, буд. 10-А, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "БАТ Трейд Ліга" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 28, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 41, ) 1 000 000 (один мільйон) дол. США, що еквівалентно 12 908 793 (дванадцять мільйонів дев'ятсот вісім тисяч сімсот дев'яносто три) грн 00 коп. заборгованості по кредиту, 24 438,36 дол. США (двадцять чотири тисячі чотириста тридцять вісім дол. США 36 центів), що еквівалентно 315 469 (триста п'ятнадцять тисяч чотириста шістдесят дев'ять) грн 73 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 1 321 564 (один мільйон триста двадцять одну тисячу п'ятсот шістдесят чотири) грн 14 коп. пені за прострочення сплати кредиту, 32 739 (тридцять сім тисяч сімсот тридцять дев'ять) грн 15 коп. пені за прострочення сплати процентів, 14 945,54 дол. США (чотирнадцять тисяч дев'ятсот сорок п'ять дол. США 54 центи), що еквівалентно 192 928 (сто дев'яносто дві тисячі дев'ятсот двадцять вісім) грн 88 коп. 3 % річних, 5 000 (п'ять тисяч) дол. США, що еквівалентно 64 543 (шістдесят чотири тисячі п'ятсот сорок три) грн 97 коп. штрафу.

Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства "Ю.Ф.Сі" (02140, м. Київ, пр-т Миколи Бажана, буд. 10-А, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "БАТ Трейд Ліга" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 28, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 41, ) в дохід Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 73 988 (сімдесят три тисячі дев'ятсот вісімдесят вісім) грн 25 коп. за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

В іншій частині позовних вимог відмовити».

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи № 910/21274/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий