ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Справа № 906/706/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіЄвсікова О.О.
суддів:Кролевець О.А. Попікової О.В. (доповідач у справі)
за участю представників:
від позивачаОСОБА_4 паспорт серія НОМЕР_1
від відповідачаМалий А.В. дов. від 26.03.2015р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 11.11.2014р.
у справі№ 906/706/14 Господарського суду Житомирської області
за позовомОСОБА_4
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Замкове"
простягнення 203 967 грн.

ВСТАНОВИВ:

27.05.2014р. ОСОБА_4 звернулась з позовом до Господарського суду Житомирської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Замкове" боргу в загальній сумі 203 967 грн., з яких 50 083 грн. становить сума інфляційних втрат та 153 884 грн. 3% річних, що виникли внаслідок прострочення виконання відповідачем зобов'язання з повернення вартості належного позивачу майна та частини прибутку у зв'язку з виходом зі складу учасників товариства.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_4 звернулась до суду першої інстанції із заявою про збільшення позовних вимог, відповідно до якої збільшила інфляційні втрати до розміру 77 049 грн. за рахунок включення індексу інфляції за травень 2014 року, а також збільшила суму 3% річних до розміру 155 761 грн. за рахунок включення травня місяця 2014 року кількістю 31 день на суму 1 877 грн.

Ухвалою від 16.06.2014р. Господарський суд Житомирської області прийняв заяву ОСОБА_4 про збільшення розміру позовних вимог до розгляду в частині стягнення 3% річних за період з 19.03.2004р. по 27.05.2014р. включно. В частині стягнення інфляційних втрат за період місяця травня 2014 року заява до розгляду прийнята не була.

До початку розгляду справи по суті Товариство з обмеженою відповідальністю "Замкове" звернулось до місцевого суду із заявою про застосування позовної давності до позовної вимоги ОСОБА_4 про стягнення 3% річних за період з 19.03.2004 р. по квітень 2014 року та відмову у позові на підставі частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, посилаючись на те, що згідно вимог статті 54 Закону України "Про господарські товариства" перебіг строку позовної давності у даному спорі розпочався 18.03.2004р., та на дату звернення ОСОБА_4 з позовом до суду сплинув.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 21.08.2014 р. у справі №906/706/14 (суддя Машевська О.П.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Замкове" на користь ОСОБА_4 3% річних у розмірі 60110,42 грн. та 50082,66 грн. інфляційних втрат. В решті позову відмовлено. Стягнуто з відповідача в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2203,86 грн.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.11.2014р. (головуючий Гулова А.Г., судді Маціщук А.В., Петухов М.Г.) рішення Господарського суду Житомирської області від 21.08.2014р. в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 50082,66 грн., 3% річних у сумі 60110,42 грн. змінено. Резолютивну частину рішення викладено в редакції, відповідно до якої позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Замкове" на користь ОСОБА_4 43359,16 грн., з яких 22939, 80 грн. 3% річних та 20419,36 грн. інфляційних втрат. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ "Замкове" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 867, 18 грн. Крім того, з позивача на користь відповідача стягнуто 668, 33 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а відповідачу повернуто з Державного бюджету України 978, 07 грн. судового збору, надлишково сплаченого за подання апеляційної скарги.

Не погодившись з постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.11.2014р., ОСОБА_4 звернулась Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду Житомирської області від 21.08.2014 р., посилаючись в обґрунтування своєї правової позиції на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції обставинам справи, помилкове застосування норми відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України, що призвело до невірного, на думку скаржника, визначення розміру 3% річних та інфляційних втрат, а також на безпідставне незастосування апеляційним судом норми пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" стосовно ОСОБА_4

26.03.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Замкове" подало до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач заперечив проти вимог скаржника та просив постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.11.2014р. залишити без змін з мотивів, у ній викладених.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду Житомирської області від 25.12.2013р. у справі № 2/739, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.02.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 28.04.2014р., стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Замкове" на користь ОСОБА_4 268 920 грн. вартості частки в майні товариства, 390 660 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2004 року по вересень 2013 року та 7 360 грн. витрат на оплату експертизи.

Частково задовольняючи позовні вимоги у вказаній справі, місцевий суд посилаючись на вимоги статті 54 Закону України "Про господарські товариства" та статті 625 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про наявність у відповідача зобов'язання сплатити позивачу вартість її частки в майні ТОВ "Замкове" в сумі 268 920 грн. у зв'язку з виходом зі складу учасників товариства, з урахуванням індексу інфляції за визначений у позові період прострочення - з квітня 2004 року по вересень 2013 року.

20.02.2014р. на примусове виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 25.12.2013р. у справі № 2/739 видано відповідний наказ.

Предметом спору у даній справі становлять вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ТОВ "Замкове", з урахуванням збільшення позовних вимог, 77049 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року та 155 761 грн. 3% річних, нарахованих за період з 19.03.2004р. по травень 2014р.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що ТОВ "Замкове" не виконує рішення Господарського суду Житомирської області від 25.12.2013р., прийнятого у справі № 2/739, та наказу № 2/739 від 20.02.2014р., виданого судом на виконання цього рішення, оскільки не сплачує борг у сумі 268920 грн. та неправомірно користується належними позивачеві грошовими коштами, які знецінюються внаслідок інфляційних процесів. З метою захисту своїх майнових прав та інтересів, посилаючись на вимоги статті 625 Цивільного кодексу України, просила стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми боргу.

Суд першої інстанції, встановивши прострочення з боку відповідача виконання зобов'язання з повернення вартості належного позивачу майна у зв'язку з її виходом зі складу учасників ТОВ "Замкове", посилаючись на вимоги статті 625 Цивільного кодексу України, визнав обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача інфляційних втрат за період з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, а також 3% річних за період з 27.05.2011р. по 27.05.2014р. Разом з тим, суд першої інстанції застосував позовну давність в порядку статті 267 Цивільного кодексу України до позовної вимоги про стягнення 3% річних за період з 19.03.2004р. по 26.05.2011р. та відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками місцевого суду щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних за визначений судом період у відповідності до приписів статті 625 Цивільного кодексу України, а також щодо застосування позовної давності до частини позовних вимог в порядку статті 267 Цивільного кодексу України, разом з тим дійшов висновку про зміну резолютивної частини рішення суду першої інстанції з огляду на невірне нарахування судом присуджених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних. Крім того апеляційний суд здійснив перерозподіл судових витрат згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Так застосовуючи позовну давність до позовної вимоги про стягнення 3% річних за період з 19.03.2004р. по 26.05.2011р., суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правомірно врахував, що рішенням Господарського суду від 25.12.2013р. у справі № 2/739 було встановлено, що зобов'язання ТОВ "Замкове" сплатити ОСОБА_4 вартість її частки в майні товариства в сумі 268920 грн. виникло з 19.03.2003р. та відповідно до приписів статті 54 Закону України "Про господарські товариства" мало бути виконаним не пізніше 18.03.2004р. з огляду на те, що починаючи з 19.03.2004р. зобов'язання вважається простроченим та перебіг строку позовної давності за вимогою про повернення вартості частки в майні розпочався саме з цієї дати. Таким чином, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факт звернення до господарського суду із позовною вимогою про стягнення 3% річних до 27.05.2014р., суди дійшли висновку, що підстав для переривання строку позовної давності за цією вимогою згідно статті 264 Цивільного кодексу України не вбачається, а отже позивач в межах даного позову має право на стягнення з відповідача 3% річних за період з 27.05.2011р. по 27.05.2014р.

Відповідно до приписів частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційна інстанція встановивши, що при прийнятті рішення суд І інстанції визначив належну до сплати суму 3% річних у розмірі 60 110,42 грн. з урахуванням сукупного індексу інфляції на вказану суму боргу за період з 27.05.2011р. по 27.05.2014р., тоді як зі змісту вказаної статті вбачається, що 3% річних підлягають нарахуванню на прострочену суму основного боргу (вартість частки в майні Товариства), здійснив перерахунок за відповідною формулою та встановив, що розмір 3% річних, нарахованих за період з 27.05.2011р. по 27.05.2014р. складає 22 939,80 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції правомірно зауважив, що при нарахуванні інфляційних втрат згідно вимог статті 625 Цивільного кодексу України слід виходити з суми основного боргу, яка за рішенням Господарського суду від 25.12.2013р. у справі № 2/739 становить 268920 грн., та застосувавши для нарахування інфляційних втрат відповідну формулу, встановив, що їх розмір за період з жовтня 2013 року по квітень 2014 року складає 20419, 36 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що апеляційний суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про стягнення з ТОВ "Замкове" на користь ОСОБА_4 43359,16 грн., з яких 22939,80 грн. становить сума 3% річних та 20419,36 грн. інфляційних втрат.

Доводи ОСОБА_4, викладені в касаційній скарзі, стосовно невірного застосування судом апеляційної інстанції норми відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України, що призвело до невірного, на думку скаржника, визначення розміру 3% річних та інфляційних втрат, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Стосовно доводів щодо неправомірного стягнення з позивача на користь ТОВ "Замкове" 668, 33 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, суд касаційної інстанції звертає увагу, що суд апеляційної інстанції при розподілі судових витрат керувався частиною 4 статті 49 Господарського кодексу України, відповідно до якої стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені заявником у касаційній скарзі, не спростовують правильні висновки суду апеляційної інстанції та фактично зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин, що в силу положень статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не відноситься до повноважень касаційної інстанції.

При цьому перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в оскаржуваній постанові, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи, їм дана належна юридична оцінка, порушень норм чинного законодавства не вбачається, у зв'язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.11.2014р. у справі № 906/706/14 залишити без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді: О.А. Кролевець

О.В. Попікова