ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Справа № 904/7067/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: судді:Дроботова Т.Б., Алєєва І.В. (доповідач), Рогач Л.І.
за участю представників:
від позивача:не з'явився;
від відповідача:Захарченко О.В., дов. №22 від 29.01.2015р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.02.2015р. (складена 09.02.2015р.)
у справі господарського суду№904/7067/14 Дніпропетровської області
за позовомДержавного підприємства "Український науково-технічний центр з металургійної промисловості "Енергосталь"
до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського"
простягнення 638 614,48грн.
В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне підприємство "Український науково-технічний центр з металургійної промисловості "Енергосталь", звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" про стягнення основного боргу у розмірі 638 614,48грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2014р. (складене 11.12.2014р.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.02.2015р. (складена 09.02.2015р.) у справі №904/7067/14, позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача 638 614,48грн. основної заборгованості. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 10.03.2015р. зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

У письмовому відзиві на касаційну скаргу позивач просив оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 24.03.2015р. представник відповідача підтримав вимоги касаційної скарги. Позивач уповноваженого представника не направив. Явка не визнавалась обов'язковою.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, Вищий господарський суд України дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського".

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 17.06.2008р. між Українським державним науково-технічним центром з технології та обладнання, обробки металів, захисту навколишнього середовища та використання вторинних ресурсів для металургії та машинобудування "Енергосталь" (виконавець), найменування якого змінено на Державне підприємство "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" (замовник) укладений договір №70097/28-1426-02 про створення науково-технічної продукції, відповідно до умов якого замовник доручає та зобов'язується оплатити відповідно до п.2 даного договору, а виконавець приймає на себе зобов'язання з виконання і передачі роботи: ТЕО. Об'єкти інфраструктури. Газотурбінна електростанція комбінованого циклу потужністю 303 МВт.

Відповідно до п. 2.1 договору, в редакції Протоколу розбіжностей до договору вартість за науково-технічну продукцію по даному договору замовник в установленому порядку оплачує виконавцю вартість робіт 893 816,40грн. з ПДВ.

Пунктом 2.3 договору визначено, що в подальшому оплата здійснюється у відповідності з календарним планом (Додаток №1).

Згідно з п. 2.4 договору розрахунок за виконані роботи замовник здійснює на підставі оформленого акту приймання-передачі робіт у строк до 20 банківських днів після надання виконавцем розрахункових документів та податкової накладної.

Відповідно до п. 9.1 договору останній набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 30.06.2012р., але будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань (з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 07.08.2008р. та Додаткових угод №2 від 27.05.2008р., №4 від 15.06.2011р.).

На виконання умов договору позивачем були надані послуги, які прийняті відповідачем без зауважень, що підтверджується, зокрема, актом №66 приймання-передачі робіт від 12.01.2009р. на суму 255 201,92грн. з ПДВ.

Також господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до акту №82 приймання-передачі робіт від 16.07.2014р. позивачем були надані послуги відповідачу на суму 638 614,48грн. з ПДВ, які були прийняті останнім без зауважень.

Вищезазначені акти підписані сторонами та скріплені печатками.

Відповідач за надані послуги розрахувався частково, перерахувавши на рахунок позивача кошти у розмірі 255 201,92грн. (що підтверджується банківськими виписками), в зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 638 614,48грн.

Позивач 05.08.2014р. на адресу відповідача направив вимогу №1-22-6922 від 04.08.2014р. разом з рахунком-фактурою №ЕС-4 від 16.07.2014р. та податковою накладною №56 від 16.07.2014р., яка отримана відповідачем 07.08.2014р., щодо сплати протягом 20 банківських днів вищезазначеної заборгованості, яка залишилась без відповіді та реагування.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 892 ЦК України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Статтею 894 ЦК України визначено, що виконавець зобов'язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати.

За змістом ст. 898 ЦК України замовник за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт зобов'язаний, зокрема, прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Приписами ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Беручи до уваги вищевикладене, місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, з урахуванням доведеності факту виконання позивачем робіт відповідно до умов договору та існуванням заборгованості відповідача щодо оплати виконаних робіт, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу.

Відповідно до ст. 1115 ГПК України у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням.

Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Приписами ст. 1117 ГПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Не приймаються до уваги доводи скаржника щодо пропуску строку позовної давності, оскільки ці доводи досліджувались господарськими судами попередніх інстанцій та обґрунтовано спростовані.

Отже, перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в судовому рішенні місцевого та постанові апеляційного господарських судів, колегія суддів касаційної інстанції дійшла до висновку, що судами в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянуті всі обставини справи в їх сукупності, досліджені подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, з урахуванням приписів ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.02.2015р. (складена 09.02.2015р.) у справі №904/7067/14 - залишити без змін, а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" - без задоволення.

Головуючий суддя Т.Б. Дроботова
Суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Л.І. Рогач