ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2015 р. Справа № 908/5472/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - Радченко О.В., угода про надання правової допомоги №б/н від 06.11.2014 відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1533 З/1-42) на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.02.15 у справі № 908/5472/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕйЕмВі" (юридична адреса: 0026, Республіка Арменія, м. Єреван, пр. Аршакуняц, 50-1А; поштова адреса: 08292, Київська область, м. Буча, а/с 1030),

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГ Сталь" (юридична адреса: 87524, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Сєченова, 63 - а; фактична адреса: 87539, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів, 84 - б),

про стягнення 24 962, 91 доларів США

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Запорізької області (суддя Проскуряков К.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГ Сталь" (юридична адреса: 87524, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Сєченова, 63 - а; фактична адреса: 87539, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів, 84 - б) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕйЕмВі" (юридична адреса: 0026, Республіка Арменія, м. Єреван, пр. Аршакуняц, 50-1А; поштова адреса: 08292, Київська область, м. Буча, а/с 1030) штраф у розмірі 301, 45 доларів США (еквівалент у гривнях по курсу НБУ на 24.11.2014 - 4550 (чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят) грн. 82 коп.), витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 91 (дев'яносто одна) грн. 01 коп.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції.

30 березня 2015 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5018).

30 березня 2015 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5038).

У судове засідання, яке відбулось 01 квітня 2015 року з'явився представник позивача. Відповідач в клопотанні від 30 березня 2015 року (вх.№5018) просив розглядати справу за його відсутності.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка відповідача не була визнана обов'язковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

23.05.2014 між позивачем та відповідачем було укладено контракт № 100-ЕХР-14 від 23.05.2014, відповідно до умов якого продавець передає продукцію металургійного виробництва, найменування, асортимент, кількість та технічні вимови до якої зазначено у відповідних специфікаціях до цього контракту - далі товар, а покупець купую товар, найменування, асортимент, кількість та технічні вимоги якої зазначені у специфікаціях.

Між сторонами було підписано наступні Специфікації: Специфікація № 1 від 23.05.2014 на загальну суму 35 325,00 доларів США, умови оплати - 100 % передплата, умови поставки - 21 календарних днів з дня зарахування передплати на банківський рахунок продавця. Специфікація № 2 від 25.07.2014 на загальну суму 12 180,00 доларів США, умови оплати - 100 % передплата, умови поставки - у серпні 2014. Специфікація № 3 від 21.08.2014 на загальну суму 12 180,00 доларів США, умови оплати - 100 % передплата банківським переказом на розрахунковий рахунок покупця в термін до 22.08.2014 включно, умови поставки - 14 календарних днів з дня зарахування передплати на банківський рахунок продавця.

Позивач здійснив 100 % передплату за кожною із зазначених специфікацій.

Втім відповідач виконав свої зобов'язання за контрактом частково, поставивши товар (продукцію) лише за Специфікацією № 1 від 23.05.2014. Між сторонами 25.09.2014 було підписано Акт звірки взаєморозрахунків на суму 24 360, 00 доларів США.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань позивач просить суд стягнути з відповідача основний боргу у розмірі 24 360, 00 доларів США та штраф у розмірі 602,91 доларів США, розрахований на підставі п. 11.1. контракту.

Господарський суд Запорізької області відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми передоплати виходив з відсутності доказів, що позивач відмовився від виконання зобов'язань, виконання втратило інтерес для позивача, позивачу було завдано збитків, а також, відсутності обов'язку в положеннях контракту щодо повернення здійсненої передплати у разі невиконання контрагентом своїх зобов'язань. Одночасно суд першої інстанції зменшив розмір штрафу до 50 % - 301, 45 доларів США, та дійшов висновку щодо відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката лише у сумі 500, 00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції позивач в доводах апеляційної скарги наголошує на неправомірності рішення, спираючись на положення статті 693 Цивільного кодексу України. Одночасно позивач заперечує як правомірність зменшення розміру штрафу, зазначаючи на системності порушень з боку відповідача господарських зобов'язань, так і розміру суми відшкодування послуг адвоката.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду не погоджується з висновками суду першої інстанції в повній мірі виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГ Сталь» (далі - продавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю " ЕйЕмВі" (далі - покупець) було укладено контракт купівлі-продажу №100-ЕХР-14 (далі - контракт), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого продавець передає продукцію металургійного виробництва, найменування, асортимент, кількість та технічні вимови до якої зазначено у відповідних специфікаціях до цього контракту - далі товар, а покупець купую товар, найменування, асортимент, кількість та технічні вимоги якої зазначені у специфікаціях.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

За своєю правовою природою спірний правочин є угодою купівлі-продажу.

Положеннями ст. ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору.

Положеннями ст. 629 ЦК України унормовано що, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 2.1. контракту ціна товару встановлюється у доларах США за 1 метричну тону на умовах, зазначених у відповідних специфікаціях. Оплата за товар здійснюється у доларах США.

Пунктами 3.1., 3.2. контракту передбачено, що загальна вартість контракту складає 1 000 000,00 доларів США. За домовленістю сторін сума контракту може змінюватись.

Загальна вартість контракту складається з суми вартості всіх специфікацій, які є невід'ємними частинами контракту.

Згідно п. 5.1. контракту, строки поставки товару визначаються сторонами у відповідних специфікаціях.

Приписом пункту 7.1. контракту передбачено, що покупець здійснює оплату товару на умовах передплати.

Відповідно до п.п. 11.1., 11.3. контракту у разі прострочки поставки товару відносно встановлених у специфікаціях строків продавець сплачує покупцю штраф, що розраховується від вартості непоставленої частини товару за специфікацією, у розмір 0,03% за кожен день прострочення, але не більше 3 % вартості партії товару, відносно якої виникла прострочка.

У разі, якщо строк прострочки зобов'язань перевищує 90 календарних днів з дати митного оформлення товару у режимі експорт, сума штрафних санкцій збільшується до 0,3% від суми не отриманої виручки за кожен день прострочки.

Пунктом 12.3. контракту передбачено, що сторона, у якої виникла неможливість виконання контрактних зобов'язань, повинна негайно повідомити іншу сторону про виникнення та припинення обставин, що заважали виконанню зобов'язання. Належним доказом цього є довідка, що видається торговою палатою відповідної країни продавця чи покупця. Після отримання покупцем повідомлення від продавця про відмову виконання своїх зобов'язань, в результаті дії обставин непереборної сили, продавець протягом 10 банківських днів повертає суму платежу на рахунок покупця.

В матеріалах справи містяться Специфікації №№ 1 - 3, підписані обома сторонами (Том 1 а.с. 49-57).

Відповідно до:

-Специфікації № 1 від 23.05.2014 відповідач повинен був поставити товар на загальну суму 35 325,00 доларів США, умови оплати - 100 % передплата, 21 календарних днів з дня зарахування передплати на банківський рахунок продавця.

-Специфікації № 2 від 25.07.2014 відповідач повинен був поставити товар на загальну суму 12 180,00 доларів США, умови оплати - 100 % передплата, у серпні 2014.

-Специфікації № 3 від 21.08.2014 відповідач повинен був поставити товар на загальну суму 12 180,00 доларів США, умови оплати - 100 % передплата банківським переказом на розрахунковий рахунок покупця в термін до 22.08.2014 включно, 14 календарних днів з дня зарахування передплати на банківський рахунок продавця.

Згідно з частиною першою статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач отримав проформи рахунків на оплату специфікацій №№ 1-3 та здійснив належну оплату товару (Том 1 а. с. 58-72).

Так оплата товару за специфікацією №1 була реалізована 26 травня 2014 року, за специфікацією №2 -25 липня 2014 року, за специфікацією №3 -21 серпня 2014 року.

У зв'язку з чим, відповідач згідно визначених у специфікаціях строків поставки, мав обов'язок здійснити поставку товару позивачу:

-за специфікацією №1 у строк до 17 червня 2014 року,

-за специфікацією №2 протягом серпня місяця 2014 року,

-за специфікацією №3 у строк до 05 вересня 2014 року,

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Втім матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснив поставку товару лише за Специфікацією № 1 на суму 34 167,13 доларів США, що підтверджується вантажно-митними деклараціями від 26.06.2014 №700100000/2014/0058252 та № 700100000/2014/005826 (Том 1 а.с. 125-126).

Жодних письмових доказів, які б свідчили про виконання відповідачем взятих на себе договором обов'язків до суду не було надано.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія Акту звірки взаємних розрахунків за період з 23.05.2014 року по 25.09.2014 року, підписаного обома сторонами (Том 1 а.с. 73), зі змісту якого вбачається, що сторони підтвердили наявність боргу зі сторони відповідача у сумі 24 360,00 доларів США.

З наведеного вбачається, що відповідачем, незважаючи на внесення позивачем повної передоплати суми товару, не було належним чином виконано обов'язок за договором стосовно своєчасної поставки продукції за Специфікаціями №№ 2, 3.

Погоджуючись з доводами позивача в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено правові наслідки недотримання відповідачем обов'язку за договором купівлі-продажу.

Так частиною другою статті 693 ЦК України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплаченого товару або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно, тобто або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Як зазначалось вище, позивач звертався до відповідача з претензією №24-09 АГ (том 1 а.с.91) про повернення передоплати або поставки товару, яка залишена без відповіді та задоволення.

Відтак, враховуючи, що позивачем не виконано обов'язок стосовно поставки обумовленого Специфікаціями №№2,3 товару, колегія суддів вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача перерахованої суми передоплати у розмірі 24360,00 доларів США.

Одночасно колегія суддів погоджується з правовою вимогою позивача стосовно стягнення суми штрафу, виходячи з наступного.

Згідно до положення статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки .

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язанн.

Пунктом 11.1. контракту,сторони погодили, що у разі прострочки поставки товару відносно встановлених у специфікаціях строків продавець сплачує покупцю штраф, що розраховується від вартості непоставленої частини товару за специфікацією, у розмір 0,03% за кожен день прострочення, але не більше 3 % вартості партії товару, відносно якої виникла прострочка.

Згідно з розрахунком позивача сума штрафу складає 602, 91 доларів США (по курсу НБУ на 24.11.2014 - 9 101 (дев'ять тисяч сто одна грн. 65 коп.). Розрахунок перевірено судом та є вірним.

Втім колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання відповідача про зменшення суми штрафу на 50 % спираючись на положення статті 83 ГПК України.

У відповідності до статті 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати виключно у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18 передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПКУ), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, при наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

Колегія суддів наголошує, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Однак, в даному випадку судами не було дотримано балансу інтересів сторін, так суд першої інстанції врахував виключно скрутне матеріальне становище відповідача, не дослідивши в той же час матеріальне становище позивача.

Так судом першої інстанції було відзначено, що згідно довідки ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 10.11.2014 станом на 10.11.2014 залишок грошових коштів на рахунку відповідача становить 2799,08 грн. (Том 1 а.с. 127); згідно довідки АТ «Укрексімбанк» від 13.11.2014 за період з 01.09.2014 по 12.11.2014 залишок грошових коштів на рахунку відповідача становить 360,94 грн. (а.с. 128-129); згідно довідки відділення ПАТ «ПУМБ» РЦ в м. Маріуполі від 10.10.2014 рух коштів на поточному рахунку відповідача за період з 01.07.2014 по 30.09.2014 склав: прибуток 200,00 грн., витрати 210,00 грн., залишок грошових коштів станом на 13.11.2014 - 78,30 грн., 111,19 доларів США (Том 1 а.с. 131-132); відповідно до звіту про фінансові результати за 9 місяців 2014 відповідач мав збиток у розмірі 14 637 тис. грн. (Том 1 а.с. 143); згідно поданого до Управління статистики у м. Маріуполі Балансу (звіт про фінансовий стан) станом на 30.09.2014 гроші та їх еквіваленти на початок 2014 складали 1 046 тис. грн., а на 30.09.2014 - лише 34 тис. грн. (Том 1 а.с. 142).

Втім, згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

А так безпосередньо лише факт відсутності у боржника необхідних коштів не є обставинами, які є підставою для звільнення боржника від правової відповідальності та не є винятковим випадком, який надає право суду застосовувати приписи п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

У зв'язку з чим, погоджуючись з доводами апеляційної скарги позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, щодо стягнення суми штрафу у повному обсязі.

Разом з тим, колегія суддів в повній мірі не розділяє правову позицію позивача стосовно стягнення з відповідача 2 900, 00 доларів США судових витрат, пов'язаних з наданням послуг адвокатом.

Згідно ч. 1 ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката тощо.

Підпунктом 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року, визначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Позивачем, в якості доказів отримання послуг адвоката, надано до матеріалів справи угоду про надання правової допомоги від 06.11.2014, ордер серія КС № 26226 від 24.11.2014, свідоцтво № 5113/10 від 12.02.2013, платіжне доручення в іноземній валюті від 13.11.2014 на суму 1 700, 00 доларів США.

Відповідно до угоди про надання правової допомоги від 06.11.2014 за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 2 900, 00 доларів США у такі строки: 1700,00 доларів США на протязі 3 банківських днів з дати підписання даної угоди; 600,00 доларів США на протязі 3 банківських днів з дати винесення рішення господарським судом та отримання клієнтом от сканованої копії даного рішення по електронній пошті; 600,00 доларів США на протязі 3 банківських днів з дати подачі виконавчого листа до виконавчої служби або поштового опису з відміткою про відправку заяви та виконавчого листа до виконавчої служби по електронній пошті.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути 2900,00 доларів США, натомість як матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката лише у розмірі 1700,00 доларів США (Том 1 а.с.81). Так витрати у розмірі 1200,00 доларів США позивачем (клієнтом) ще не здійснені та документально не підтверджені.

Крім того, в матеріалах справи міститься калькуляція послуг адвоката, відповідно до якої: попередня консультація - 300 доларів США, вивчення документів - 500 доларів США, підготовка позовної заяви - 340 доларів США, підготовка документів до позовної заяви (переклад, сплата судового збору, компоновка та відправка) - 960 доларів США, участь у судовому засідання (проїзд, суточні) - 200 доларів США, підготовка заяви про відкриття виконавчого провадження - 200 доларів США, контроль за виконанням судового рішення - 400 доларів США.

Пленумом Вищого господарського суду України у п. 6.5 Постанови №7 від 21.02.2013р. роз'яснено, що у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Втім позивач, вказуючи в апеляційній скарзі на відрядження представника, та здійснюючи у відповідності до цього розрахунки, не надав належних доказів для підтвердження своєї правової позиції, як то квитків, чеків або іншої документації якою могло бути б підтверджено виконання адвокатом договірних обов'язків. Не було надано позивачем й письмових доказів, які б підтверджували сплату коштів перекладу за проведений переклад документів. Крім того, надана позивачем калькуляція послуг є не деталізованою, не містить таких критеріїв як витрачений адвокатом час, складність справи, кількість проведених судових засідань. Відсутні також відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг. При цьому, обов'язок надання доказів, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, лежить стороні, що вимагає відшкодування таких витрат.

Більш того, позивач аргументує необхідність сплати такої суми коштів високою кваліфікацією та досвідом роботи адвоката. Однак свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5113/10 було видано останньому лише 12.02.2013 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи із принципу співрозмірності оплати послуг адвоката зі складністю та обставинами справи, враховуючи присутність адвоката позивача на 2-х судових засіданнях, підготовку останнім ряду процесуальних документів (позовної заяви, клопотань, апеляційної скарги) вважає справедливим та достатнім відшкодування позивачу судових витрат на оплату послуг адвоката в сумі 1000, 00 доларів США.

В той же час, слід зазначити, що сума витрат на оплату послуг адвоката, присуджена судом першої інстанції (500 грн.), була визначена без врахування вищезазначених критеріїв, у тому числі загальної суми стягнення, наявності іноземного суб'єкта господарської діяльності, та є заниженою. У зв'язку з чим, рішення суду в цій частині підлягає зміні, шляхом стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката у сумі 1000,00 доларів США.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції не відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 02.02.15 у справі № 908/5472/14 в частині відмови в стягненні основного боргу у розмірі 24 360, 00 доларів США, зменшенні розміру штрафу на 50%. В частині стягнення витрат на оплату послуг адвоката та судового збору, рішення підлягає зміні.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволенні апеляційної скарги, та скасування рішення суду першої інстанції, судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають частковому відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.2, 4 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕйЕмВі" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.02.15 у справі № 908/5472/14 скасувати в частині відмови в стягненні основного боргу у розмірі 24 360, 00 доларів США, зменшенні розміру штрафу на 50%.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГ Сталь" (юридична адреса: 87524, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Сєченова, 63 - а; фактична адреса: 87539, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів, 84 - б) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕйЕмВі" (юридична адреса: 0026, Республіка Арменія, м. Єреван, пр. Аршакуняц, 50-1А; поштова адреса: 08292, Київська область, м. Буча, а/с 1030) основний боргу у розмірі 24 360, 00 доларів США (367743, 43 грн.) штраф у розмірі 602, 91 доларів США (9101,65грн.),

В частині стягнення витрат на оплату послуг адвоката та судового збору за подання позовної заяви рішення змінити, стягнувши витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 1000,00 доларів США (15096,00 грн.), судовий збір у розмірі 7838,82 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГ Сталь" (юридична адреса: 87524, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Сєченова, 63 - а; фактична адреса: 87539, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів, 84 - б) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕйЕмВі" (юридична адреса: 0026, Республіка Арменія, м. Єреван, пр. Аршакуняц, 50-1А; поштова адреса: 08292, Київська область, м. Буча, а/с 1030) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4151,95 грн.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2015 року

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.