РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2015Справа №910/414/15-г

за позовом Національного банку України в особі Головного управління Національного

банку України по м. Києву і Київській області

до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,

Міністерство фінансів України

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача: Коновал О.В. дов. №18-225/74269 від 11.12.2014;

від відповідача: Коротун О.М. дов. №25/72 від 25.12.2014;

від третьої особи: Сотнікова І.В. дов. №31-15030-08/9 від 08.04.2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний банк України в особі Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» про стягнення заборгованості в розмірі 399 917 380, 90 грн за договорами рефінансування шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки в порядку їх реаалізації на прилюдних торгах.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором №50 від 21.10.2008р. (далі - Кредитний договір №50) та кредитним договором №136 від 11.12.2008р. (далі - Кредитний договір №136) в частині своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за їх використання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2015 порушено провадження у справі №910/414/15-г та призначено справу до розгляду на 04.02.2015.

У судовому засіданні 04.02.2015 оголошено перерву до 25.02.2015.

24.02.2015 від Міністерства фінансів України надійшло клопотання про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Клопотання обгрунтовано тим, що держава володіє часткою, що становить 99,936931402 % статутного капіталу публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», отже капіталізований державою Банк відноситься до суб'єктів господарювання державного сектору економіки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2015 залучено до участі у справі Міністерства фінансів України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та повідомлено, що наступне судове засідання відбудеться 17.03.2015.

У судовому засіданні 17.03.2015 оголошено перерву до 24.03.2015.

Під час проведення судових засідань представник позивача надавав пояснення стосовно заявлених позовних вимог та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що положення, яке надавало б право територіальним управлінням Національного банку України на звернення до суду від імені Національного банку України, не було прийнято, а договір міни нерухомого майна, переданого в іпотеку, був визнаний недійсним у судовому порядку.

При цьому, за твердженнями публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» фактичне виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, на даний час, є неможливими, враховуючи положення Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

У письмових поясненнях №25.2/246/1 від 12.03.2015 відповідач повідомив суд про те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.02.2015 №128 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.02.2015 №39 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Київ», а відтак, на думку вказаного учасника судового процесу під час дії у Банку тимчасової адміністрації, відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Третя особа проти задоволення позовних вимог також заперечила з посиланням на ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У судовому засіданні 24.03.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2008 між Національним банком України (кредитор) та акціонерним комерційним банком «Київ», найменування якого було змінено на публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» (позичальник) укладено Кредитний договір №50, відповідно до п.1.1 позичальнику надано кредит у сумі 195 000 000 грн. на строк з 21.10.2008 по 20.10.2009 з оплатою 15,0% річних.

До Кредитного договору №50 сторонами неодноразово вносилися зміни та доповнення.

Так, додатковим договором №11 від 19.03.2014 до Кредитного договору №50 було встановлено, що Банку надається кредит у сумі 195 000 000 грн. на строк з 21.10.2008 по 22.08.2014 із сплатою процентів у розмірі облікової ставки Національного банку України плюс 0,5 процентів.

Додатковим договором №12 від 15.09.2014 до Кредитного договору №50 п.1.2 розд. 1 викладено в новій редакції, відповідно до якої Банк надав Національному банку України в заставу нерухомість та державні облігації України, що належать Банку.

Заборгованість за кредитним договором від 21.10.2008 №50 на час розгляду справи становить 174 650 820,21 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 160 123 992,24 грн., заборгованості за простроченими процентами в сумі 2 822 446,25 грн., пені за прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 11 515 926,65 грн., пені за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 68 455,07 грн., штраф за невиконання умов договору у сумі 120 000 грн.

11.12.2008 між Національним банком України (Кредитор) та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» (позичальник) укладено Кредитний договір №136, відповідно до якого Банку було надано кредит у сумі 248 000 000 грн. на строк з 11.12.2008 по 25.08.2009 з оплатою 15,0 річних.

До Кредитного договору №136 сторонами неодноразово також вносилися зміни та доповнення.

Додатковим договором №9 від 19.03.2014 до Кредитного договору №2 було встановлено, що Банку надається кредит в сумі 207 000 000 грн. на строк з 11.12.2008 по 23.01.2015 зі сплатою процентів у розмірі облікової ставки Національного банку України плюс 0,5 процентів.

Додатковим договором №11 від 15.09.2014 до Кредитного договору №136 було викладено п.1.2 розд. 1 в новій редакції, відповідно до якої банк надав Національному банку України в заставу прості іменні акції Банку, що належать Міністерству фінансів України, нерухомість Банку та Державні облігації України, що належать Банку.

Заборгованість за кредитним договором №136 від 11.12.2008 на час розгляду справи становить 225 266 560,69 грн., що складається з: простроченої заборгованості за кредитом розмірі 205 450 000 грн., заборгованості за простроченими процентами в сумі 3 612 575,33 грн., пені за прострочку заборгованості за кредитом у розмірі 14 360 956,49 грн., пені за простроченими процентами у сумі 83 028,87 грн. та нарахованих та несплачених штрафів за невиконання умов договору сумі 210 000 грн.

17.09.2014 між Національним баком України (іпотекодержатель) та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір, який забезпечує вимогу Національного банку України, як іпотекодержателя, що випливають із ряду кредитних договорів, що укладені між Національним банком України та відповідачем, в тому числі і по Кредитним договорам №50 та №136.

В забезпечення виконання Позичальником зобов'язань, зокрема, за спірними кредитними договорами відповідач надав в іпотеку позивачу наступне нерухоме майно:

- квартира, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с.м.т. Козин, вул. Старокиївська, буд. №140, кв. №4, загальною площею 645 кв.м, житловою площею 119,2 кв.м;

- квартира, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с.м.т. Козин, вул. Старокиївська, буд. №140, кв. №5, загальною площею 517,6 кв.м, житловою площею 94,1 кв.м;

- квартира, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с.м.т. Козин, вул. Старокиївська, буд. №138, кв. №6, загальною площею 392 кв.м, житловою площею 75,1 кв.м,

Неналежне виконання публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» умов Кредитних договорів №50 та №136 стало підставою звернення Національного банку України до суду.

Заперечень з приводу розміру заборгованості чи доказів на підтвердження погашення заборгованості відповідач суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1. ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст.33 Закону України «про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Заперечуючи проти вимог Національного банку України, відповідач посилається, зокрема, на те, що положення, яке надавало б право територіальним управлінням Національного банку України на звернення до суду від імені Національного банку України, не було прийнято, а відтак позовні вимоги заявлені неналежним позивачем.

Однак, суд з твердженнями відповідача погодитись не може в силу наступного.

Відповідно до довіреності від 12.12.2014 №2923 головою Національного банку України Гонтаревою В.О. уповноважено начальника Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області Каленського М.М. діяти від імені Національного банку України, у тому числі, представляти інтереси Національного банку України згідно із Господарським процесуальним кодексом України,.

Частиною 1 ст.244 ЦК України визначено, що представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Стаття 246 ЦК України визначає, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Тобто, Головне управління Національного банку України по м. Києву і Київській області звертаючись до суду з даним позовом діяло від імені та за дорученням Національного банку України.

Відповідач також зазначав, що визнаний недійсним на підставі судового рішення №5011-62/7737-2012 договір міни, не створює правових наслідків, в тому числі, які пов'язані із відповідною іпотекою.

Так, рішенням господарського суду м. Києва від 19.09.2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2012 по справі №5011-62/7737-2012 визнано недійсним договір міни, який укладено 13.08.2009 між публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Київ» та акціонерним товариством «Київська пересувна механізована колона-2», що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П. і зареєстровано в реєстрі за №2304.

З представленого суду Іпотечного договору слідує, що квартирка №4 в будинку під №140 по вул. Старокиївській в с.м.т Козин Обухівського району Київської області належить Банку на підставі договору міни від 13.08.2009, який був укладений Банком та акціонерним товариством «Київська пересувна механізована колона-2».

Відповідно, до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч.4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту його реєстрації у встановленому законом порядку.

З представлених суду документів не вбачається, що право власності на спірне майно, що є предметом спору, зареєстровано за іншою особою.

Твердження публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» що фактичне виконання рішення суду по даній є неможливим, враховуючи положення Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» (№2864-ІІІ від 29.11.2001), судом не приймаються, виходячи з наступного.

Положення Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» спрямовані на забезпечення економічної безпеки держави, недопущення руйнування цілісних майнових комплексів державних підприємств, захисту інтересів держави під час реалізації майна господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Стаття 2 вказаного вище нормативно-правового акту визначає, що для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами.

Згідно з ст.48 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється діяльність у сфері матеріального виробництва, торгівлі (за винятком реалізації пам'ятних, ювілейних і інвестиційних монет) та страхування, крім виконання функцій страхового посередника.

Тобто, дія вказаного вище Закону України не поширюється на майно публічного акціонерного товариства «Акціонерного комерційного банку «Київ».

При цьому, суд зазначає, що порядок та механізм примусової реалізації державного майна було визначено Законом України «Про іпотеку», що був прийнятий вже після вказаного вище нормативного акту, а саме 2003 року.

Частиною 4 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду.

Відтак, дія положень Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» не застосовується до спірних правовідносин.

Водночас, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовна заява Національного банку України є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. При цьому, господарський суд м. Києва виходить з такого.

Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.02.2015 №128 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №39 від 24.02.2015, яким розпочато з 25.02.2015 процедуру виведення публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 25.02.2015 по 24.05.2016 включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

У п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під тимчасовою адміністрацією слід розуміти процедуру виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Разом із цим, ч.6 ст.36 вищезазначеного Закону України встановлені певні випадки, коли обмеження, встановлені п.1 ч.5 цієї статті, не поширюються на зобов'язання банку.

Проте, відповідні випадки не передбачені для правовідносин, які існують між Національним банком України та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ».

Відтак, враховуючи вище зазначене, під час дії у Банку тимчасової адміністрації, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо звернення стягнення на майно, належне відповідачу, для погашення заборгованості за кредитними договорами.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 26.03.2015.

Суддя Л.М. Шкурдова