ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Справа № 910/22975/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової Т.В. (доповідач)
суддівГоголь Т.Г., Швеця В.О.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.15
у справі№910/22975/14 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "ХайдельбергЦементУкраїна"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт"
простягнення 370 393,57 грн
В судовому засіданні 19.03.15 оголошувалась перерва до 26.03.15

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Максимов О.М. - за дов. від 24.04.14;

від відповідача: Деркач О.О. - за дов. від 03.03.15.

Публічним акціонерним товариством "ХайдельбергЦемент Україна" у жовтні 2014 року заявлений позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" 370 393, 57 грн збитків у вигляді неодержаного доходу. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на те, що з вини відповідача, під час надання послуг за договором від 19.04.13 №05072 про перевезення вантажів автомобільним транспортом, було пошкоджено технологічне устаткування позивача, а саме аерожолоб і його галерею подачі цементу на пакувальну машину цеху залізничного транспорту, про що сторони склали акт від 14.06.14. Згідно з розрахунком позивача відповідачем завдано збитків на суму 720 393,57 грн, які складаються з вартості аварійно-відновлювальних робіт, заробітної плати, виплаченої працівникам, які обслуговують пакувальну машину, неодержаного прибутку. Позивач наголошував на тому, що відповідно до заяви про зарахування зустрічних вимог від 15.09.14 між сторонами було припинено зобов'язання з компенсації відповідачем збитків на суму 350 000,00 грн. При цьому, позивач посилався на приписи статей 22, 526, 623 Цивільного кодексу України, статей 222, 225 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.14, ухваленим суддею Марченко О.В., позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 370 393,57 грн збитків у вигляді неодержаного прибутку. Суд першої інстанції установив наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема того, що саме через пошкодження відповідачем технологічного устаткування позивач повністю припинив роботу пакувальної машини, що унеможливило продаж цементу у мішках, і як наслідок призвело до зменшення обсягів відвантаження цементу, вину відповідача у цьому пошкодженні, та причинно - наслідковий зв'язок. При цьому, суд дослідив розрахунок збитків, заявлених до стягнення, та визнав його обґрунтованим. Суд керувався приписами статей 22, 525, 526, 909 Цивільного кодексу України, статей 224, 225 Господарського кодексу України.

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Сухового В.Г. - головуючого, Жук Г.А., Мальченко А.О., постановою від 02.02.15, перевірене рішення у справі залишив без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишив без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати, і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник вказує на порушення судом приписів статей 22, 64, 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.14 розгляд справи відкладено на 01.12.14, втім представник відповідача запізнилась у судове засідання 01.12.14 через незадовільні погодні умови, однак суд розгляд справи не відклав та вирішив спір по суті, чим, на його думку, порушив права відповідача на подання усних пояснень та заперечень щодо позовних вимог. Разом з цим скаржник, посилаючись на приписи статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України вважає, що позивачем не доведено реальності одержання ним доходів у сумі 370 393, 57 грн. Скаржник наголошує на тому, що враховуючи наведені позивачем обсяги виробництва цементу в мішках, в складських приміщеннях останнього вже зберігалась достатня кількість розфасованого цементу для його реалізації. Скаржник вважає хибним висновок апеляційного суду про те, що відповідач погодився з наданим позивачем звітом щодо оцінки розміру недоотриманого прибутку в результатів аварії, адже відповідач під час розгляду справи заперечував такий розрахунок. Скаржник, посилаючись на приписи статей 22, 610, 611 Цивільного кодексу України, статей 224, 225 Господарського кодексу України вказує на те, що судами не установлено усіх складових цивільного правопорушення. Зауважує скаржник і на тому, що відповідно до статей 526, 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання, однак договором №05072 не передбачена відповідальність відповідача за пошкодження технологічного устаткування замовника, компенсація додаткових витрат та недоотриманого прибутку. Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП"Техно-Консалт" при зверненні з касаційною скаргою заявляло клопотання про зупинення виконання рішення та постанови у даній справі до закінчення їх перегляду в порядку касації, яке було відхилено, з огляду на те, що заявником не наведено вмотивованих підстав для зупинення виконання постанови у справі.

Від Публічного акціонерного товариства "ХайдельбергЦементУкраїна" отримано відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить постанову у справі залишити без змін, а касаційну скаргу залишити без задоволення. Відповідно до частини 1 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Судами попередніх інстанцій установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 19.04.13 між Публічним акціонерним товариством "ХайдельбергЦемент Україна" - замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «Техно-Консалт» - перевізником, укладено договір № 05072, за умовами якого перевізник зобов'язався упродовж строку дії договору здійснювати для замовника автомобільне перевезення вантажу, а замовник - приймати та оплачувати перевізнику виконані роботи на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 2.11 договору сторони погодили, що перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття вантажу до перевезення та до моменту передачі вантажу в пункті призначення. Перевізник несе відповідальність за знищення або пошкодження з його вини майна замовника, що знаходиться в пункті завантаження, пункті призначення, на території промислового майданчика замовника. У разі втрати, пошкодження або знищення вантажу, іншого майна замовника підрядник зобов'язаний відшкодувати завдані збитки грошовими коштами або передачею аналогічного справного майна впродовж п'яти календарних днів з дати виставлення вимоги замовником. Датою виставлення вимоги є дата, зазначена в такій вимозі. Пунктом 12.4 договору сторони передбачили, що у випадках, не передбачених договором, сторони керуються Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України та іншим чинним законодавством України. Судами також установлено, що 14.06.14 самоскид "MAN", який належить відповідачеві, після відвантаження гранульованого шлаку на відкритому промисловому майданчику позивача продовжив рух з відкритим кузовом, у зв'язку з чим пошкодив технологічне устаткування позивача, а саме, аерожолоб і його галерею подачі цементу на пакувальну машину цеху залізничного транспорту, про що свідчить підписаний представниками обох сторін акт. Установлено судами і те, що 25.07.14 позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування йому 720 393,57 грн збитків, які складаються з: 283 803, 57 грн витрат, пов'язаних з відновленням пошкодженого устаткування та 436 590,00 грн неодержаного доходу, яка відповідачем задоволена частково шляхом проведення взаємозаліку на суму 350 000,00 грн. Як убачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду є вимога Публічного акціонерного товариства "ХайдельбергЦемент Україна" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" 370 393, 57 грн збитків у вигляді неодержаного доходу. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення прав та обов'язків є договір. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги містить і стаття 193 Господарського кодексу України. За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, неналежне виконання. Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Статтею 614 названого Кодексу унормовано, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, умислу або необережності, якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до частин 1, 2 статті 623 цього ж Кодексу боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За приписами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки. Під збитками розуміються витрати, зроблені стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які б управнена сторона одержала у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати, штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками позивача; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, при вирішенні даного спору на позивача покладається обов'язок довести розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, факт порушення відповідачем його обов'язку та причинний зв'язок між цим порушенням і збитками. Відповідач, в свою чергу, для звільнення від відповідальності має довести відсутність своєї вини. При цьому, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів, упущеної вигоди, покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи, вигода, не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором. Згідно з приписами статей 33, 34, частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Дослідивши усі обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, суди попередніх інстанцій установили наявність усіх елементів цивільного правопорушення, а саме: наявність протиправної поведінки відповідача, яка полягає в пошкодженні технологічного устаткування позивача, а саме аерожолобу і його галереї подачі цементу на пакувальну машину цеху залізничного транспорту; збитків, втрати позивача у вигляді неодержаного доходу, адже у період простою роботи пошкодженої машини, позивач був вимушений здійснювати продаж цементу виключно навалом за ціною 792, 50 грн. (без ПДВ) за 1 тонну та припинити продаж тарованого цементу, ціна якого за одну тонну складає 845 грн. (без ПДВ); існування безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і завданими позивачеві збитками, оскільки збитки виступають об'єктивним наслідком поведінки відповідача, яка полягає в пошкодженні останнім технологічного устаткування позивача, що забезпечує транспортування цементу з місць його зберігання до місць його пакування та відвантаження покупцям, і характер пошкоджень галереї виключив можливість її використання у виробничому процесі, що призвело до зупинення процесу пакування цементу та відвантаження тарованого цементу покупцям. Водночас, судами при розгляді спору установлено, що відповідачем не доведено відсутності його вини у неналежному виконанні своїх зобов'язань, а навпаки вина відповідача полягає у неналежному виконанні умов договору №05072. При цьому, суди дослідили розрахунок збитків, заявлений позивачем до відшкодування, та визнали його обґрунтованим і таким, що підтверджується документально. Непогодження скаржника з розміром заявлених збитків, не може бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки як установлено судом апеляційної інстанції, і це підтверджується матеріалами справи, відповідач був обізнаний про розгляд даної справи в суді першої інстанції, надав судові заперечення на позов, проте контррозрахунок до суду першої інстанції не надав. При цьому, оскаржуючи рішення у справі та викладаючи свої заперечення в апеляційній скарзі відповідачем також не надано власного контррозрахунку, не наведено мотивів та підстав, які б свідчили про неправильність чи необґрунтованість наданого позивачем розрахунку збитків. Довід скаржника про те, що в складських приміщеннях позивача, на момент пошкодження устаткування, вже зберігалась достатня кількість розфасованого цементу не підтверджується матеріалами справи. Не може бути підставою для скасування постанови у справі і посилання скаржника на те, що договором №05072 не передбачена відповідальність відповідача за пошкодження технологічного устаткування замовника, компенсація додаткових витрат та недоотриманого прибутку, адже в силу приписів статті 216 Господарського кодексу України потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі. Щодо доводу скаржника про порушення судом приписів статей 22, 64, 69, 77 Господарського процесуального кодексу України та не відкладення розгляду справи призначеної на 01.12.14, то стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок сторони, і справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.14 розгляд справи призначено на 17.11.14. У судовому засіданні 17.11.14, за участю представників позивача та відповідача, оголошено перерву до 01.12.14, про що сторони повідомлені під розпис (216 арк.спр). За приписами статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, такими обставинами, зокрема, є: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції; неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів; залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; необхідність заміни відведеного судді, судового експерта. Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, за умови їх належного повідомлення про час і місце судового засідання, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи 01.12.14, і скористався своїм правом на подання відзиву (заперечення на позов), суд першої інстанції правомірно розглянув дану справу без представника останнього. Тому даний довід не є підставою для скасування судових рішень у справі. Викладене свідчить про те, що відповідач не був позбавлений прав сторони, визначених статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, а розгляд справи в суді першої інстанції відбувся з дотриманням принципів господарського судочинства, передбачених статтями 42, 43, 44 вказаного Кодексу. Виходячи з того, що суд апеляційної інстанції установ наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що є обов'язковою умовою для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків, висновок апеляційного суду про наявність підстав для стягнення з відповідача збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди), у розмірі заявленому до стягнення, визнається правомірним. Інші наведені скаржником доводи не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки не спростовують установлених апеляційним судом обставин справи та ґрунтуються на переоцінці доказів, яка за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції. Виходячи з того, що порушень чинеправильного застосування апеляційним судом норм чинного законодавства не виявлено, підстав для задоволення касаційної скарги та скасування постанови суду апеляційної інстанції не вбачається. Витрати за розгляд касаційної

скарги покладаються на скаржника. Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.15 у справі №910/22975/14 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" залишити без задоволення.

Головуючий Т.Добролюбова

Судді Т. Гоголь

В.Швець