Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

24 березня 2015 року справа №927/219/15

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1,

відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокім»,

вул. Незалежності, 2, смт. Мала Дівиця, Прилуцький район, 17523,

про стягнення 310 761,40 грн

Суддя Ж.В. Блохіна

Представники сторін:

від позивача: Омельченко Ю.А. - адвокат, договір №б/н від 01.08.2014 року,

від відповідача: Опанасенко В.В., довіреність № 03/15 від 03.03.2015,

В судовому засіданні 24.03.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 подано позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокім» про стягнення 310 761,40 грн., з яких 291 261,18 грн. основного боргу та 19500,22 грн. пені.

Представник позивача 23.03.2015 року через загальний відділ суду подав клопотання про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката в сумі 15300,00 грн.

Представник позивача підтримує позовні вимоги і просить їх задовольнити в частині стягнення пені, судового збору та адвокатських послуг в сумі 15 300,00 грн., а також просить припинити провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу за відсутністю предмету спору.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що суму основного боргу відповідач сплатив в повному обсязі, та просить суд відкласти розгляд справи для надання можливості врегулювати спір з позивачем в частині стягнення пені.

Представник позивача заперечує щодо відкладення розгляду справи, оскільки позивач наполягає на стягненні пені з відповідача.

Суд відхилив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

13.08.2014 року між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) укладено договір підряду №106/2 на виконання сільськогосподарських робіт.

Згідно п. 1.1 договору підрядчик проводить сільськогосподарські роботи по збиранню врожаю сільськогосподарських культур на площах замовника на умовах, передбачених цим договором, а замовник проводить оплату за виконані роботи.

Підрядчик зобов'язується провести сільськогосподарські роботи на площах замовника, по узгодженій з замовником технології (п.2.1.1 договору).

Відповідно до п.2.1.8 договору не пізніше одного дня після закінчення робіт по кожному полю скласти «Акт приймання-передачі виконаних робіт». Акт повинен бути підписаний представниками підрядчика та замовника. В акті повинна бути вказана кількість вироблених гектарів та якість виконаних робіт кожним комбайном підрядчика у розмірі окремих полів.

Згідно п. 2.2.5 договору не пізніше трьох днів після надання підрядчиком «Акту приймання-передачі виконаних робіт», при відсутності мотивованих відмов від підписання документу та належній якості виконаних підрядчиком робіт по збору врожаю, підписати акт. Прийняття виконаних робіт підрядчиком робіт є підставою для проведення розрахунків за виконаний об'єм робіт.

Замовник здійснює розрахунок з підрядчиком за фактично виконаний об'єм робіт (згідно актів приймання виконаних робіт), виходячи з ціни: збирання кукурудзи (з фрезами) - 450 грн/га без ПДВ, збирання кукурудзи (без фрез) - 430 грн/га без ПДВ, збирання сої - 530 грн/га без ПДВ (п.п. 3.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 договору).

Відповідно до п.3.3 договору розрахунок по договору проводиться по факту виконаних робіт на протязі 20 (двадцяти) банківських днів з моменту підписання акту приймання виконаних робіт.

Згідно п. 4.5 договору в разі порушення замовником строків оплати виконаних робіт, замовник сплачує підрядчику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми боргу.

На виконання умов договору позивачем надані відповідачу послуги по збиранню врожаю, що підтверджується актами виконаних робіт №2/10/14 від 29.10.2014 року, №3/10/14 від 29.10.2014 року та відповідними рахунками №2/10/14 від 29.10.2014 року на суму 313 591,50 грн., №3/10/14 від 29.10.2014 року на суму 58 641,73грн, що разом складає 372233,32 грн.

Дані акти підписано та скріплено печатками обох сторін.

Як зазначає позивач в позовній заяві, відповідач частково сплатив вартість наданих послуг в сумі 80972,05 грн., що підтверджується виписками з банку, які містяться в матеріалах справи, в зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем на момент звернення з позовом до суду складала 291 261,18 грн.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як встановлено ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України: "Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином."

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору про надання послуг, починається з моменту прийняття послуги.

При цьому підписання замовником акту здачі-прийняття робіт, який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отримані послуги. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими ч.1 статті 903 ЦК України.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, в порушення вищевказаних норм законодавства, відповідач не виконав вчасно та в повному обсязі свої зобов'язання по оплаті вартості наданих послуг.

Як зазначає позивач в позовній заяві, відповідач сплатив вартість отриманих послуг в сумі 80972,05 грн., що підтверджується виписками з банку, які містяться в матеріалах справи.

З пояснень представників позивача та відповідача, а також наданих останніми доказів вбачається, що відповідачем повністю сплачена сума основного боргу на день вирішення спору.

Таким чином представник позивача просить припинити провадження у справі в частині стягнення 291 261,18 грн. основної суми боргу за відсутністю предмету спору.

Згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем була перерахована після порушення провадження у справі, то провадження у справі в даній частині позовних вимог підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Враховуючи, що відповідачем не оплачена вартість отриманого товару у терміни, визначені умовами договору, позивачем на підставі п. 4.5 договору нарахована та пред'явлена до стягнення пеня в сумі 19500,22 грн. за період з 27.11.2014 року по 12.02.2015 року.

Згідно п. 4.5 договору в разі порушення замовником строків оплати виконаних робіт, замовник сплачує підрядчику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми боргу.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок нарахування пені, суд доходить висновку, що позивачем правомірно нараховано та пред'явлено до стягнення пеню в сумі 19500,22 грн. за період з 27.11.2014 року по 12.02.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 19500,22 грн. пені.

Вирішуючи клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката в сумі 15300,00 грн., суд доходить висновку про наступне.

Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується. Порядок та умови надання правової допомоги визначаються законом (частина друга статті 10 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року). Згідно з частиною другою статті 59 Конституції України для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року адвокатура України - це недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі. Зі змісту частини першої статті 59 Конституції України вбачається, що правова допомога може надаватися на платній чи безоплатній основі. Відповідно до статті 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб у господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представництво інтересів юридичних осіб у господарському суді здійснюють керівники підприємств і організацій, інші особи, повноваження яких визначено законодавством або установчими документами, а також особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, зокрема адвокати та інші фахівці у галузі права. Отже, юридична особа самостійно вирішує питання про вибір свого представника у господарському суді. Держава гарантує такій особі відшкодування судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом (частина перша статті 44 Кодексу). Витрати юридичної особи на надані їй у господарському судочинстві послуги адвоката відшкодовуються в порядку, встановленому процесуальним законом (частина п'ята статті 49 Кодексу).

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України послуги адвоката відносяться до складу судових витрат і розподіляються судом на відшкодування іншій стороні при винесенні рішення.

01.08.2014 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Омельченко Юрієм Анатолійовичем укладено договір про надання юридичних послуг адвоката, яку надав адвокат Омельченко Юрій Анатолійович, що підтверджується актом виконаних робіт від 24.03.2015 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордером на надання правової допомоги адвокатом Омельченко Юрієм Анатолійовичем.

Приймаючи до уваги, що позивачем сплачено за послуги адвоката Омельченко Ю.А. 15300,00 грн., що підтверджується квитанцією № 662761 від 12.02.2015 року про надання інформаційних та консультаційних послуг адвоката на суму 15300,00 грн., суд, враховуючи обставини справи, зокрема, ціну позову, її складність, доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за послуги адвоката лише в сумі 12600,00 грн. Не підлягають стягненню з відповідача 2700,00 грн., що становить витрати позивача з оплати послуг адвоката за попереднє опрацювання матеріалів, досудове врегулювання спору (підготовка претензії), оскільки ці послуги безпосередньо не пов'язані з наданням послуг у господарському судочинстві.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, п.1-1, ч.1, ст 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення 291 261,18 грн.

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „АгроКІМ" (вул. Незалежності, 2, смт. Мала Дівиця, Прилуцький район, Чернігівська область, р/р 5700 у ПАТ «УкрСиббанк», ідентифікаційний код 32370430, МФО 351005) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р/рНОМЕР_2 ПАТ КФ Приват Банк, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, МФО 305750) 19500,22 грн. пені, 12600,00 грн. витрат по сплаті послуг адвоката та 6215,23 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.03.2015 року.

Суддя Ж.В. Блохіна

.