ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" березня 2015 р.Справа № 916/401/15-г

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Імексбанк";

про зобов'язання виконати вимоги договору

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Імексбанк", в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14 450,37 грн., 3 % річних у сумі 47,51 грн., інфляційні втрати у розмірі 433,51 грн., пеню у сумі 443,81 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 15.12.2014 року він звернувся до відповідача з заявою про закриття банківського рахунку та з вимогою перерахувати наявні на ньому кошти у сумі 14 450,37 грн. на інший банківський рахунок.

Вказана заява була отримана ПАТ «Імексбанк» 15.12.2014 року, однак залишена ним без задоволення та реагування.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач лише листом від 14.01.2015 року за вих. № 1268 повідомив про неможливість закриття поточного рахунку та перерахування залишку грошових коштів з огляду на виникнення технічних негараздів у мережі головного банку.

Позивач також вказує на те, що 19.01.2015 року він в черговий раз подав на виконання відповідачу платіжне доручення на перерахування коштів з рахунку, яке знову ж таки не було виконане.

Невиконання платіжного доручення відповідач у повідомленні від 19.01.2015 року за вих. №1283 мотивував недостатністю коштів на кореспондентському рахунку банку.

Вищезазначеним листом було вказано, що платіжне доручення взято до обліку за позабалансовим рахунком, проте до моменту подачі позову воно так і не було виконано.

Зазначене і призвело до звернення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу у вигляді залишку коштів на поточному рахунку, пені, інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.02.2015р. було порушено провадження у справі №916/401/15-г із призначенням її до розгляду в судовому засіданні 04.03.2015 року.

23.02.2015 року до канцелярії суду за вх. № 2-986/15 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову та додаткові обґрунтування позовних вимог (а.с.24-28), згідно якої позивач просить суд зобов'язати відповідача належним чином виконувати умови договору; закрити поточний банківський рахунок № НОМЕР_1 та перерахувати кошти у сумі 14 450,37 грн. на рахунок позивача № НОМЕР_2, відкритий в ПАТ АКБ «Львів», а також зобов'язати відповідача сплатити 3 % річних за невиконання грошового зобов'язання у сумі 47,51 грн., інфляційні втрати у розмірі 433,51 грн., пеню у сумі 443,81 грн., та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 04.03.2015 року у зв'язку із нез'явленням в судове засідання представників сторін, від яких не надходили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, неподання витребуваних ухвалою суду доказів, а також у зв'язку із необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 25.03.2015 року.

23.03.2015 року за вх. № 7398/15 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої останній просить суд зобов'язати відповідача належним чином виконувати умови договору, закрити банківський рахунок НОМЕР_1 та перерахувати залишок коштів, що розміщені на ньому, на банківський рахунок № НОМЕР_2, який відкритий у ПАТ АКБ «Львів» (а.с.48).

У судове засідання 25.03.2015 року представники сторін не з'явилися, хоча повідомлялися належним чином про місце та час розгляду справи шляхом направлення на їх адреси ухвали про порушення провадження у справі від 02.02.2015 року та ухвали про відкладення розгляду справи від 04.03.2015 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.21,43,44,45).

З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів фізичних осіб-підприємців.

За змістом положень вищевказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, фізичні особи-підприємці, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, приймаючи до уваги, що, розглядаючи справу, суд повинен дослідити усі правовідносини, що виникли між сторонами, та надати їм відповідну правову оцінку, суд вказує наступне.

Відповідно п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Статтею 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2009 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Імексбанк", від імені якого діє філія АТ «Імексбанк» у м. Львів (Банк) було укладено договір банківського рахунку (у національній валюті) № 72 (а.с.11-13), згідно п. 1.1 якого банк відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунку у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 року (зі змінами та доповненнями), відкриває Клієнту поточний рахунок (рахунки) у національній валюті № НОМЕР_3 та зобов'язується приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком у межах, встановлених операційним часом банку.

Відповідно до п. 2.3.4 договору, Банк зобов'язується приймати та виконувати протягом операційного часу розрахунково-касові документи Клієнта, після операційного часу приймати розрахункові документи та виконувати доручення Клієнта згідно умов п. 2.1.15, яким встановлено, що, якщо розрахунковий документ надійшов до Банку після операційного часу, то останній має право виконати доручення Клієнта, що міститься у цьому документі не пізніше наступного операційного дня.

Згідно п. 5.3 договору, Клієнт уповноважує Банк, у випадку закриття рахунку за заявою Клієнта, перерахувати залишок грошових коштів за реквізитами, зазначеними у заяві про закриття рахунку.

Договір розривається за заявою Клієнта у будь-який час, за умови виконання вимог вказаних у п. 7.4 договору. (п.7.3 договору).

Пунктом 7.4 договору сторони погодили, що у разі розірвання договору за заявою Клієнта, рахунок закривається за умови сплати банку комісійної винагороди за закриття рахунку, здачі чекової книжки з невикористаними чеками та погашення заборгованості перед банком за надані банківські послуги.

Таким чином, укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором банківського рахунку.

У відповідності до ч.1,3 ст.1075 ЦК України, договір банківського рахунку закривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

З вказаними положеннями повністю кореспондуються норми п.5.4, 7.3, 7.5 договору.

Порядок закриття банківського рахунку передбачено п.20.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492, зареєстрованої в Мінюсті України 17.12.2003 р. за № 1172/8493, згідно з якою закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття рахунку.

За наявності коштів на рахунку банк здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів на підставі платіжного доручення на інший рахунок клієнта, зазначений у заяві, тощо).

Датою закриття рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день (п. 20.6).

Таким чином, для розірвання вказаного договору за ініціативою клієнта, достатньо подання клієнтом банку відповідної заяви.

При цьому, згода банку на розірвання договору не вимагається, оскільки чинним законодавством та даним договором визначено лише дії банку, які він повинен вчинити за наслідками подання клієнтом заяви про розірвання договору та закриття рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 15.12.2014 року звернувся до відповідача з вимогою про закриття банківського рахунку НОМЕР_1 із дорученням перерахувати залишок грошових коштів на ньому на інший поточний рахунок № НОМЕР_2, який відкритий в ПАТ АКБ «Львів», що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою від 15.12.2014 року (а.с.14).

Вказана заява була отримана відповідачем в той же день, 15.12.2014 року, що підтверджується наявним на вказаному документі відтиском штампу відділення №372 АТ "Імексбанк" у м. Львові, однак залишена банком без задоволення та реагування.

З огляду на вищевказані правові норми, а також положення укладеного договору, суд доходить висновку про виникнення у відповідача після подання позивачем 15.12.2014 року заяви про закриття банківського рахунку обов'язку закрити вищевказаний банківський рахунок та перерахувати залишок коштів на ньому на рахунок позивача, зазначеній у заяві про закриття рахунку.

При цьому, наявність відповідного залишку у сумі 14 450, 37 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку (а.с.19).

Частиною 1 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України встановлено, що одним із способів захисту права є примусове виконання зобов'язання в натурі.

Отже, звернення Клієнта до банку з позовом про зобов'язання закрити рахунок відповідає способам захисту, встановленим вказаними нормами, оскільки, звертаючись з такою вимогою, позивач фактично просить примусити відповідача виконати обов'язок, покладений на нього умовами договору та приписами законодавства.

Разом з тим, вирішуючи питання про спонукання закрити банківський рахунок та перерахувати залишок коштів на ньому на підставі судового рішення, суд виходить з наступного.

За приписами частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування.

Як вбачається з відомостей, які є загальнодоступними та містяться на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, постановою Правління Національного банку України від 26.01.2015 року №50 Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" було віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 січня 2015 року №16 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 27 січня 2015 року по 26 квітня 2015 року включно, а також призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ „ІМЕКСБАНК".

Відповідно до з ч. ч. 1 та 2 ст.1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду

гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Визначення поняття "кредитор банку" містять приписи Закону України "Про банки і банківську діяльність". Так, відповідно до статті 2 Закону, кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

При цьому, суд зазначає, що оскільки немайнові вимоги про закриття банківського рахунку нерозривно пов'язані з вимогами про подальше перерахування залишку грошових коштів на інший рахунок, які є майновими, то позивач, у разі пред'явлення відповідних вимог до банку, стає його кредитором.

Таким чином, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, а банк, відповідно, виступає боржником.

При цьому, суд зазначає, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників (пункт 1 частини 6 вказаної статті)

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Таке ж визначення міститься у пункті 2.1 статті 2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку".

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 розповсюджуються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а відтак вимоги щодо закриття банківського рахунку з подальшим перерахуванням залишку грошових коштів на інший банківський рахунок не можуть бути задоволені за рахунок відповідача, в силу вказаних обмежень з огляду на введення у ПАТ "Імексбанк" тимчасової адміністрації, у зв'язку із чим у заявленому позові слід відмовити.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 30 березня 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська