ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 р. Справа № 917/166/15

за позовом Виконуючого обов'язки прокурора Октябрського району міста Полтави в інтересах держави в особі Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", м. Полтава (орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Полтавська обласна рада, м. Полтава)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Леста", вул. Калініна, 47/11, м. Полтава, 36028

про стягнення грошових коштів у сумі 4223 грн. 56 коп.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача : відсутні

від відповідача: відсутні

від прокуратури: Копитець О.О.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну і резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення згідно ст. 85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення 4223,56 грн., з них: 3441,74 грн. - основна заборгованість за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 3391 від 04.05.2012 року; 719,92 грн. - пені та 5,90 грн. - 3% річних та 56,00 грн. інфляційних втрат.

Прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з мотивів викладених у позовній заяві та 25.02.2015 р. листом від 13.02.2015 р. вих. 82-1296вих-15 надіслав на адресу суду витребувані ухвалою суду документи.

Представник позивача в засідання суду не з'явився.

Відповідач про дату, час та місце розгляду даної справи повідомлявся ухвалою суду від 18.02.2015 р. про призначення розгляду справи, що була направлена відповідачеві за адресою, яка зазначена у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємці (а.с. - 22-23) та повернулася з відміткою поштової установи :"За закінченням терміну зберігання".

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, суд вважає, що ним вжиті достатні заходи для повідомлення сторін у справі про дату, час та місце розгляду справи №917/166/15.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, відсутність клопотання щодо продовження строку вирішення спору, суд не оцінює неявку представників сторін у судове засідання як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника прокуратури, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

04.05.2012 року між сторонами було укладено договір № 3391 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (надалі Договір, а. с. - 19-21), згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення та гарячого водопостачання приміщень відповідача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по вул. Калініна, 47/11 - нежитлове приміщення (п. 1 Договору).

При цьому сторони узгодили наступне:

- розрахунки за відпущену теплову енергію провадяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії, на підставі виконаних розрахунків відповідно;

- оплата вартості теплової енергії, визначеної розрахунковим способом в п. 3 та п. 5 Додатку "Розрахунок обсягу теплової енергії", проводиться відповідачем плановим платежем до 30 числа поточного місяця (п. 20 Договору).

Кінцевий розрахунок вартості теплової енергії визначеної з урахуванням фактичної температури повітря, проводиться відповідачем до 15 числа місяця наступного за розрахунковим на підставі виписаного рахунку (п. 21 Договору);

- факт отримання відповідачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і Договору. У разі неповернення відповідачем Акту приймання-передачі теплової енергії в п'ятиденний термін, як це передбачено пунктом 12 Договору, він, підписаний позивачем в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання відповідачу теплової енергії (п. 22Договору);

- у випадку несплати у вказані в договорі строки нараховується пеня у розмірі 1 % за кожен день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги» №686-ХІ від 20.05.1999 р., а також стягуються 3% річних та інфляційні втрати з простроченої суми згідно зі ст. 625 ЦК України (24 Договору);

- даний договір укладений на період а) для опалення і гарячого водопостачання з 04.05.20011 р. по 31.12.2016 р. ( п. 29 Договору).

Дії, спрямовані на розірвання договору чи припинення його дії, сторонами не вчинялися.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо відпуску теплової енергії та відповідно до наданих ним Актів приймання-передачі, які підписані позивачем в односторонньому порядку, відповідачу були надані послуги за період 16.11.2014 р. по 18.01.2015р. на загальну суму 3441,74 грн. та надіслані на адресу відповідача відповідні рахунки (копії актів приймання -передачі, рахунків та докази їх направлення відповідачу - в матеріалах справи - арк. спр. 50-59).

В порушення взятих на себе за договором зобов'язань відповідач за поставлену теплову енергію в гарячій воді вчасно та повністю не розраховувався, внаслідок чого у нього, за даними позивача утворилась заборгованість у сумі 3441,74 гривень за період з 16.11.2014 р. по 18.01.2015р

Крім того, на підставі договору, ст. 230 ГК України та 625 ЦК України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 719,92 грн. пені та 5,90 грн. 3% річних за період з 16.11.2014 р. по 18.01.2015 р. (поетапно) та 56,00 грн. інфляційних втрат за період з листопада по грудень 2014 р. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. - 16-18)

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 4223,56 грн.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору про надання послуг, за яким в силу ст. 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" від 20.05.1999 №686-XIV, суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 3441,74грн. за період з 16.11.2014 р. по 18.01.2015 р. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір №3391 від 04.05.2012 року на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, рахунки на оплату послуг, Акти приймання-передачі теплової енергії та докази їх надсилання,) та підлягають задоволенню.

Судом перевірено правильність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора ІПС "Ліга", за результатами розрахунку суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 719,92 грн. пені, 5,90 грн. 3% річних за вказані у позові періоди та 56,00 грн. інфляційних втрат

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивачем надано належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог; відповідач факт наявності заборгованості не спростував.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір стягується з відповідача в дохід державного бюджету відповідно до ст.49 ГПК України та з врахуванням приписів п.4.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Леста" (вул.Калініна, 47/11, м. Полтава, 36028, ) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул.Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, код ЄДРПО 03338030) - 3441,74 грн. основного боргу, 719,92 грн. пені, 5,90 грн. 3% річних, 56,00 грн. інфляційних втрат.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Леста", вул. Калініна, 47/11, м. Полтава, 36028, ) до спеціального фонду державного бюджету України 1827,50 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.03.2014 р.

Суддя Н.Г. Гетя