РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015Справа №910/4410/15-г
За заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа- Гарант»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС"

про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 2 890, 59грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача Ліповуз Д.І. (дов. №55 від 02.01.2015)

Від відповідача Синельников М.О. ( дов.№14/253 від 15.12.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 2 890, 59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України в межах виплаченого відшкодування право зворотної вимоги до відповідальної за збитки особи, якою є відповідач як страховик цивільної відповідальності винної у ДТП особи. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов»язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов»язку здійснити регресну виплату.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.02.2015 порушено провадження у справі №910/4410/15-г та призначено до розгляду на 12.03.2015.

В судове засідання 12.03.2015 представник позивача не прибув, а тому суд відклав розгляд справи на 31.03.2015.

Представники сторін в судове засідання 31.03.2015 з'явилися, надали суду витребувані додаткові документи , представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити, представник відповідача проти позову не заперечував та наполягав на застосуванні строку позовної давності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач та позивач були належним чином повідомлені, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа- Гарант» (надалі- позивач) та фізичною особою Титаренко Ю.О. (надалі- страхувальник) 07.10.2010 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06.-Ц/01-005-00725(далі - Договір страхування), згідно з яким позивач прийняв на себе обов'язок відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу-автомобіля «Ніссан» реєстраційний номер АА 6225 НТ (надалі - застрахований автомобіль).

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника пов'язані з володінням, розпорядженням та користуванням вказаним транспортним засобом на випадок настання подій, перелік яких наведено у Договорі, а саме до страхових випадків відноситься: дорожньо-транспортні пригоди; незаконне заволодіння; протиправні дії третіх осіб; інші випадкові події (пожежа, вибух або самозаймання транспортного засобу, стихійне лихо чи природні явища і т.п.).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

09.03.2011 в м Києві на проспекті Перемоги мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), у якій громадянин Грищенко С.М., керуючи транспортним засобом-автомобілем «Лексус» реєстраційний номер АА 7741 ВМ порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого вчинив зіткнення з застрахованим позивачем автомобілем«Ніссан» реєстраційний номер АА 6225 НТ , що призвело до механічних пошкоджень останнього.

Із довідки ВДАІ України про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Лексус» реєстраційний номер АА 7741 ВМ , яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення майнової шкоди автомобілю«Ніссан» реєстраційний номер АА 6225 НТ , знаходився під керуванням громадянина Грищенко С.М.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2011(справа № 3-2653/11) Грищенка Сергія Михайловича за вчинення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпА, та притягнуто його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 354 Господарського кодексу України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Тобто, за укладеним договором одна сторона за договором зобов'язалася за винагороду (страховий внесок), котра сплачується іншою стороною, відшкодувати їй збитки, завдані застрахованому транспортному засобові в результаті настання визначеного договором страхового випадку.

Після вказаної ДТП страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодуванні та надав всі необхідні документи.

Згідно експертного звіту ФОП Калиновського С.Ю. №03.11.19 від 17.03.2011, , страхового акту №СТ/11/0181 від 30.05.2011 , ремонтної калькуляції і у відповідності розрахунку суми страхового відшкодування від позивачем на виконання умов Договору страхування виплачено на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 2890, 59 грн. що підтверджується видатковим касовим ордером від 31.05.2011 (в матеріалах справи).

Таким чином, до позивача, на думку останнього, перейшло в межах вказаної суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вина Грищенка С.М. встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації ним автомобіля Лексус» реєстраційний номер АА 7741 ВМ та завдання майнової шкоди автомобілю «Ніссан» реєстраційний номер АА 6225 НТ , ним і відшкодовується, так як відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров»ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Лексус» реєстраційний номер АА 7741 ВМ , застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС»» полісом ВЕ №3572101, що підтверджується наданою суду довідкою МТСБУ та копією полісу( в матеріалах справи). Вказаним полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн., франшиза- нуль грн..

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду не таке:

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано шкоду у результаті її порушеного права має право на її відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної' пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При дослідженні наданих позивачем доказів на підтвердження вартості витрат, пов'язаних із відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля , з урахуванням зносу, судом було враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, документами, які підтверджують дійсний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним вказаного вище ремонтом автомобіля , є експертний звіт ФОП Калиновського С.Ю. №03.11.19 від 17.03.2011, , страховмй акт №СТ/11/0181 від 30.05.2011 , ремонтна калькуляція і видатковий касовий ордер від 31.05.2011, якими підтверджується факт перерахування коштів на рахунок страхувальника. Зокрема, судом враховано, що наведені у вказаному розрахунку роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із тими пошкодженнями, які зазначені у первинній довідці ВДАІ.

Відтак, реальний розмір витрат позивача, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля «Ніссан» реєстраційний номер АА 6225 НТ , склав( з урахуванням зносу) 2 890, 59 грн. Тому, суд визнає за законні та обґрунтовані вимоги позивача, а отже позов мав би підлягати задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України «Про страхування»).

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № ВЕ №3572101 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статей 993, 1192 ЦК України, відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50000 грн.), виходячи із розміру реально завданих збитків в межах суми, що перейшла до позивача ,тобто у сумі 2 890. 59 грн.

Враховуючи вимоги пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) за полісами ОСЦПВВНТЗ повинна бути виплачена страховиком (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Проте, відповідач після отримання вищезазначеної заяви у встановлений пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк суми страхового відшкодування на користь позивача не виплатив.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування вищевказаного розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу.

Позивачем, як встановлено судом, на підтвердження своїх вимог надано експертний висновок, страховий акт , ремонтну калькуляцію та інші документи.

Відповідач же, не вчиняв під час розгляду справи, жодних процесуальних дій, спрямованих на перевірку вказаних обставин.

Однак суд зазначає, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.01.2015 відмовлено в задоволенні позову ТОВзДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Грищенка Сергія Михайловича про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, 24.02.2015 позивач звернувся із позовом до Господарського суду міста Києва, за яким порушено провадження у даній справі.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач просить у зв'язку із перериванням, на його думку, строку позовної давності поданням до Святошинського районного суду м. Києва позову до винної у спричиненні ДТП особи, задовольнити позовні вимоги у даній справі у повному обсязі. У випадку, якщо суд не визнає факту переривання строку позовної давності, позивач просить визнати причини пропущення строку поважними та також задовольнити позов.

Відповідачем, у свою чергу, у межах розгляду спору судом, надано заяву про застосування строку позовної давності, зважаючи на пропущений позивачем трирічний строк для подання позову.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає на перериванні строку позовної давності зверненням до Святошинського районного суду м.Києва із позовом до Грищенка С.М.

Проте, із даним твердженням позивача погодитись не можна, виходячи з наступного.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Таким чином, саме з моменту сплати страхового відшкодування страховик набуває право вимоги відшкодування понесених ним витрат, а, відтак, для позивача право вимоги страхового відшкодування в порядку регресу виникає з моменту сплати на користь СТО страхового відшкодування.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач здійснив виплату страхового відшкодування 31.05.2011, що підтверджується видатковим касовим ордером та зарахуванням 1445,19 грн. в суму несплачених платежів відповідно, а тому останнім днем трирічного строку позовної давності є 31.05.2014 - день первісного виконання страховиком свого обов'язку.

Із рішення Святошинського районного суду м.Києва від 27.01.2015 у справі №2/759/1003/15 вбачається, що позивач звернувся до винної у спричиненні ДТП особи лише 26.07.2013, тобто без пропуску трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Пунктом 4.4.2. постанови N 10 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України у справі №910/21529/13 , №910/16169/14,910/2201/13 та інших, а також у постанові Верховного Суду України №6-112 цс 13 від 25.12.2013.

Стаття 264 ЦК України встановлює підстави, за наявності яких починається новий перебіг строку позовної давності, незалежно від строку, який сплив до часу виникнення цих обставин, однак, за умови, що до виникнення цих підстав не сплив строк позовної давності.

Таким чином, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, чи закінчився строк позовної давності на момент настання обставин, з якими закон пов'язує переривання перебігу позовної давності, маючи на увазі, що таке переривання може мати місце лише в межах строку позовної давності, а не після його спливу.

Відтак, визнання боржником свого боргу так само як і пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників чи щодо частини вимоги, право на яку має позивач, якщо такі дії мали місце вже після спливу позовної давності, не свідчать про переривання перебігу позовної давності.

Виходячи із наведених вище норм чинного законодавства, суд зауважує, що оскільки звернення позивача із позовом до винної у спричиненні ДТП особи відбулось вже після спливу трирічного строку від дня виплати страхового відшкодування , та враховуючи закриття провадження у даній цивільній справі у зв'язку із непідвідомчістю, то підстави для визнання строку позовної давності таким, що переривався, у суду відсутні.

При цьому, суд визнає недоречними посилання позивача в обґрунтування поважності причин пропущення строку позовної давності, зважаючи на його необізнаність про страхову компанію, якою застраховано цивільно-правову відповідальність винної у спричиненні ДТП особи, до моменту звернення із позовом до Святошинського районного суду м.Києва , коли в процесі розгляду справи позивач довідався, що належним відповідачем є Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС".

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Поважними слід визнавати тільки такі причини, за яких кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого порушеного права, але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежали та не знаходились під його контролем.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Однак, названі позивачем причини пропуску позовної давності до поважних не відносяться, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про відновлення свого порушеного права з пропуском строку позовної давності, як до належного так і до неналежного відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 11.08.2014 Вищого господарського суду України у справі №910/2843/14, постанові від 18.02.2014 у справі №913/2372/14, постанові від 19.11.2013 у справі №910/9141/13, постанові від 15.01.2013 у справі №15/040-12.

Окрім того, позивач належним чином не довів, що починаючи з 31.05.2011 по 14.02.2014 по 20.02.2015 не міг самостійно дізнатися про те, що цивільно-правова відповідальність винної у спричиненні ДТП особи застрахована у відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС".

Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання щодо виплати страхового відшкодування страхувальнику, позивачем, відповідно до умов п. 5.1.1 Договору №06-з/01-005-00725 від 07.10.2010 мав бути досліджений певний перелік документів, який страхувальник повинен надати страховику.

Зокрема, серед визначеного переліку документів зазначено довідку МВС України про ДТП, у якій, відповідно до наказу №389 від 04.07.2011 Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження порядку видачі довідки про дорожньо-транспортну пригоду та її форми", обов'язково вказуються всі учасники ДТП, тип, марка, номерний знак транспортних засобів, наявність чи відсутність полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або страховий сертифікат "Зелена картка" та інше.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження відсутності у нього довідки про ДТП при вирішенні питання про сплату страхового відшкодування, то з зазначених у довідці відомостей позивач міг дізнатися всіх необхідних для звернення із регресним позовом даних, а саме щодо існування у винного водія полісу обов'язкового страхування або міг здійснити пошук по номерному знаку ТЗ відповідного полісу страхової компанії.

Зазначена інформація, відповідно до п.5.9. "Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2010 за N 691/17986, відноситься до відкритої, тобто про наявність чи відсутність в базі даних договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння ДТП та відомості про страховика, який уклав відповідний договір страхування можливо дізнатися у відкритому доступі. Дана інформація надається користувачам шляхом доступу через мережу Інтернет до відповідного інформаційного ресурсу (який працює у штатному режимі з 2012 року), та/або в порядку,передбаченому чинним законодавством про звернення громадян, та/або відповідно до укладених договорів з МТСБУ.

З огляду на вищевикладені норми чинного законодавства, та проаналізувавши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку позовної давності.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає про сплив строку позовної давності за умов відсутності поважних причин його пропуску позивачем, що згідно з ч.ч.4,5 ст.267 ЦК України є підставою для відмови в позові.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.111-16 ГПК України, за І півріччя 2014 року, у яких Верховний Суд України зауважує, що коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушено, а стороною у спорі до винесення рішення заявлено про застосування позовної давності, та встановлено, що цей строк пропущено без поважних причин, суд на підставі ст.267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до приписів статті 49 ГПК України, судові витрати - судовий збір - покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія " Альфа-Гарант" до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення суми 2 890, 59 грн. - відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Головатюк Л. Д.

Дата підписання повного тексту рішення: 06.04.2015.