ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року Справа № 9/293
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Губенко Н.М.,

суддів: Барицької Т.Л.,

Картере В.І. (доповідач)

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - Мартиненко А.В., Кравця Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лелека-колор"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015

та на рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2014

у справі № 9/293

за позовом ОСОБА_6

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лелека-колор"

про стягнення 222 620,00 грн. в рахунок оплати вартості частини майна товариства пропорційно його частці в статутному капіталі товариства, а також сум інфляційних та річних

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ТОВ "Лелека-колор" (уточнивши в ході розгляду справи свої вимоги) про стягнення з відповідача 222 620,00 грн. в рахунок оплати вартості частини майна товариства пропорційно його частці в статутному капіталі товариства; 13 341,46 грн. вартості частки в статутному капіталі товариства; 13 059,86 грн. 3% річних; 26 929,19 грн. інфляційних втрат; 2 350,00 грн. вартості розміру отриманого товариством прибутку; 3 516,00 грн. витрат на проведення судової експертизи.

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.10.2014 (суддя Спичак О.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 (колегія суддів у складі: суддя Чорногуз М.Г. - головуючий, судді Агрикова О.В., Рудченко С.Г.), стягнуто з ТОВ "Лелека-колор" на користь ОСОБА_6 222 620,00 грн. вартості частини майна товариства пропорційно його частці в статутному капіталі товариства, 12 222,75 грн. 3% річних, 25 402,18 грн. інфляційних втрат, 5 542,51 грн. судових витрат по проведенню експертиз, 4 153,26 грн. судового збору, 525,82 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення господарського суду першої інстанції від 13.10.2014, постанову апеляційного суду від 27.01.2015 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування касаційної скарги скаржник стверджує, що судами при прийнятті оскаржуваних рішень порушено вимоги ст.ст. 31, 41 ГПК України, ст. 625 ЦК України, ст.ст. 11, 52, 54 Закону України "Про господарські товариства".

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить постанову апеляційного суду від 27.01.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2014 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Господарські суди попередніх інстанцій, ґрунтуючись на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності встановили наступне:

- відповідно до п.п. 1.6, 6.2, 6.3 Статуту ТОВ "Лелека-колор" учасниками товариства є ОСОБА_7 та ОСОБА_6;

- учасники домовилися, що статутний фонд товариства становить 133414,68 грн.;

- розподіл статутного капіталу між учасниками відбувається наступним чином: ОСОБА_7 - 120 073,46 грн., що становить 90% статутного капіталу товариства; ОСОБА_6 - 13 341,46 грн., що становить 10% статутного капіталу товариства;

- 06.07.2009 відбулись загальні збори учасників товариства (протокол № 4 від 06.07.2009), до порядку денного яких були включені такі питання: про виключення учасника зі складу товариства; про перерозподіл часток у статутному капіталі товариства; про внесення змін та затвердження нової редакції статуту товариства;

- за результатами проведення загальних зборів було прийнято рішення про те, що у зв'язку з невиконанням норм Статуту товариства та норм чинного законодавства України, нехтуванням інтересів товариства, байдужістю до процесу та результатів діяльності товариства, а також перешкоджанням нормальному функціонуванню та досягненню цілей товариства на підставі та у порядку п. 10.6 Статуту товариства, ст. 64 Закону України "Про господарські товариства" - виключити зі складу учасників товариства ОСОБА_6, вартість частини майна товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі сплатити йому відповідно до норм чинного законодавства; частку у статутному капіталі 10%, що належала ОСОБА_6 реалізувати шляхом передачі її ОСОБА_7. У зв'язку зі зміною складу учасників частки у статутному капіталі товариства перерозподілити таким чином: учаснику товариства ОСОБА_7 належить частка статутного капіталу у розмірі 100%, що становить 133 414,68 грн.; до Статуту товариства внести всі проведені зміни та затвердити нову редакцію Статуту товариства;

- прийняті загальними зборами учасників товариства 06.07.2009 рішення, позивачем не оскаржувались;

- 04.06.2011 та 06.07.2011 ОСОБА_6 на адресу ТОВ "Лелека-колор" направив заяву № 173/20-01юр від 03.06.2011, відповідно до якої ОСОБА_6 просив ТОВ "Лелека-колор" сплатити неповернену частку статутного капіталу та вартість частини майна товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі, яка залишилася без задоволення з боку позивача;

- обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив про те, що відповідач у встановлені законодавством порядку і строки не здійснив виплату позивачу його частки як учасника, якого було виключено з товариства, чим порушив норми законодавства та права позивача;

- при повторному перегляді справи господарським судом міста Києва було призначено судову економічну експертизу на вирішення якої поставлено питання щодо балансової вартості майна ТОВ "Лелека-колор" станом на день виключення ОСОБА_8 зі складу учасників товариства, а саме станом на 06.07.2009;

- згідно з висновком судової економічної експертизи від 29.08.2014 № 5556/14-45, експертом визначено, що вартість майна ТОВ "Лелека-колор" станом на 30.06.2009 - дату балансу, найближчу до дати виключення ОСОБА_8 зі складу учасників ТОВ "Лелека-колор" (06.07.2009), складає 2226,2 тис. грн.;

- на підтвердження вартості майна ТОВ "Лелека-колор" станом на 30.06.2009 у розмірі 2226,2 тис. грн. ОСОБА_6 надано також довідку Головного управління статистики у м. Києві від 18.09.2014 № 04/02-26/13651, згідно якої надано відповідь про те, що показники фінансової звітності , які були подані до Головного управління статистики ТОВ "Лелека-колор" станом на 30.06.2009 відповідають показникам фінансової звітності, що вказані у запиті ОСОБА_6, який містить дані стосовно балансу ТОВ "Лелека-колор" станом на 30.06.2009.

Відповідно до ч. 2 ст. 148 ЦК України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 148 ЦК України спори, що виникають у зв'язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом.

Згідно з ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції чинній станом на момент виключення ОСОБА_6 зі складу часників товариства - 06.07.2009), при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. За змістом ч. 1 ст. 66 та ст. 139 ГК України майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.

Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

(Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18.11.2014 у справі № 910/10168/13).

Суди попередніх інстанцій врахували вказані вимоги закону, фактичні обставини справи та висновок проведеної у справі економічної експертизи, і дійшли правомірного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 222 620,00 грн. в рахунок оплати вартості частини майна товариства пропорційно його частці в статутному капіталі товариства підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3%річних є похідними від вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 222 620,00 грн. в рахунок оплати вартості частини майна товариства пропорційно його частці в статутному капіталі товариства, господарські суди здійснивши власний перерахунок заявлених позивачем сум річних та інфляційних, правомірно стягнули з відповідача на користь позивача 12 222,75 грн. 3% річних та 25 402,18 грн. інфляційних втрат.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що позивач не звертався тривалий час після його виключення зі складу учасників товариства до відповідача з будь-якими матеріальними вимогами, тому господарськими судами безпідставно на підставі ст. 625 ЦК України стягнуто з відповідача суми річних та інфляційних, не беруться Вищим господарським судом до уваги, оскільки з такими вимогами позивач звернувся безпосередньо до господарського суду першої інстанції шляхом уточнення своїх вимог в ході розгляду справи. При цьому вимагати від боржника сплати в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання боржником є правом кредитора.

В той же час господарськими судами попередніх інстанцій при вирішенні питання щодо моменту виникнення у відповідача зобов'язань з виплати позивачу вартості частини майна товариства пропорційно його частці в статутному капіталі товариства враховано вимоги ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції чинній станом на момент виключення ОСОБА_6 зі складу часників товариства - 06.07.2009) та правильно встановлено, що такі зобов'язання повинні були бути виконаними до 07.07.2010.

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_6 не доведено та не надано жодного належного доказу про те, що ним було внесено вклад у статутний капітал ТОВ "Лелека-колор" було предметом розгляду у суді апеляційної інстанції, який обґрунтовано дійшов висновку про безпідставність таких тверджень з огляду на те, що ОСОБА_6 був учасником ТОВ "Лелека-колор" з часткою 10% статутного капіталу товариства з 13.01.1998 (протокол № 2 загальних зборів засновників ТОВ "Лелека" (правонаступником якого є позивач)) по 06.07.2009 (протокол № 4 загальних зборів ТОВ "Лелека-колор"), а відповідач в свою чергу не надав належних та допустимих доказів зворотного.

Враховуючи викладене, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що рішення господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції ґрунтуються на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не підтверджуються матеріалами справи.

Відтак, правові підстави для зміни або скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лелека-колор" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2014 у справі № 9/293 залишити без змін.

Головуючий суддя:Н. Губенко
Судді: Т. Барицька
В. Картере