КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа№ 910/29782/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників :

позивача - Кузнецова

Сокольска О.О.

відповідача - Яковенко А.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2015 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІ АЙ БІ ГРУП"

до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-

Західна залізниця"

про стягнення 153065,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2015 по справі №910/29782/14 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІ АЙ БІ ГРУП" 153065 грн. 28 коп. - основного боргу та 3061 грн. 31 коп. - судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 31.03.2015.

31 березня 2015 року, від представника позивача, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 31.03.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2015.

Представники позивача в судовому засіданні заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2015.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про призначення судової експертизи по справі, прийшла до висновку про відмову в його задоволенні, оскільки відповідачем не обґрунтовано необхідність призначення останньої.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

20 травня 2014 року між ТОВ "ВІ АЙ БІ ГРУП" (постачальник) та ДТГО "Південно-Західна залізниця" (покупець) укладено договір поставки № ПЗ/НХ-141355/НЮ (далі - "Договір").

Відповідно до умов Договору постачальник зобов'язується у 2014 році поставити та передати у власність покупцю певну продукцію, відповідно до Специфікації № 1 (Додаток № 1), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар на умовах даного договору.

Кількість та асортимент товару визначений у Специфікації № 1 (Додаток № 1), яка є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.4 договору).

Згідно з п. 3.4 Договору загальна сума поставки складає 542400,0 грн., в тому числі ПДВ 20% 90400,00 грн.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що покупець здійснює оплату поставленого товару, на підставі виставлених рахунків протягом 15 банківських днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014 (п. 12.1 договору).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань на підставі ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, та згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 153065,28 грн. Відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, а саме не оплатив отриманий товар, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 153065,28 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Твердження апелянта, що позивач не виставив відповідачу рахунок-фактуру, в зв'язку з чим в останнього відсутні підстави для здійснення оплати товару, колегією суддів визнано безпідставними з огляду на наступне.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що покупець здійснює оплату поставленого товару, на підставі виставлених рахунків протягом 15 банківських днів з дня їх отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, видаткова накладна, яка надана позивачем, оформлена відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку" затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995 № 88 щодо зазначення обов'язкових в ній реквізитів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа(форми); дату і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі); посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші данні, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, в матеріалах справи наявна довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей №313 від 23.10.2014, що підтверджує повноваження представника відповідача Сидоренко К.І. на отримання товару.

Колегія суддів зазначає, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом, в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин. Таким чином, остання є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Зазначеної правової позиції також дотримується і Вищий господарський суд України (пункт 1 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права").

Крім того, як вбачається з видаткової накладної №39 від 23.10.2014 сторони погодили, що підписуючи дану видаткову накладну покупець дає згоду на те, що він отримав повний пакет товаросупровідних документів, передбачений договором, за яким здійснюється поставка, в тому числі рахунок на оплату №39 від 23.10.2014.

Належним чином засвідчена копія рахунку на оплату №39 від 23.10.2014 наявна в матеріалах справи (а.с.46).

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої відбулося судове рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2015.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2015 по справі №910/29782/14 - без змін.

Матеріали справи №910/29782/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.04.2015