ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.03.15р. Справа № 904/8859/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СНЕК ЕКСПОРТ"

про визнання договору поставки № 35815 від 01.01.14р. недійсним

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

Відповідача - Чумак О.В., дов. № 4 від 01.01.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати недійсним договір поставки № 35815 від 01.01.14р., укладений з Відповідачем. Позивач вважає, що Договір поставки підлягає визнанню недійсним на підставі ч.3 ст.203, ч.1 ст. 215 ЦК України, оскільки його умови суперечать поняттю договору, визначеному ст.626 ЦК України. У позовній заяві Позивач вказує на те, що при детальному огляді спірного Договору вбачається, що підпис на останньому аркуші договору нанесений не генеральним директором Позивача, а невідомою особою, що вбачається з копії картки зі зразком підпису.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що сторонами Договору вчинено ряд дій за спірним Договором, тому визнати такий договір недійсним неможливо. З 02.01.14р. по 05.02.14р. Відповідач поставив та передав у власність Позивача товар на загальну суму 3 633 084,44 грн., у т.ч. ПДВ, а Позивач прийняв його, що підтверджується наданими видатковими накладними, у яких є посилання на номер та дату Договору; накладні підписані представниками Позивача і містять відбитки штампів з найменуванням Позивача. Також, до матеріалів справи Відповідач надав виписки банку з банківського рахунку за період дії Договору, які підтверджують часткові оплати Позивачем за поставлений Відповідачем товар, при цьому, у призначенні платежу вказано, що оплата здійснювалась за поставлений за спірним Договором товар. Також Відповідач надав копії податкових накладних, в яких відображено обсяг, ціни та номенклатура товарів, поставлених за спірним Договором із зазначенням суми сплаченого Відповідачем податку на додану вартість, а також, податкові декларації з податку на додану вартість за певні періоди співпраці за Договором.

Окрім цього, Відповідач вказав, що Позивач сам визнає спірний Договір укладеним, про що надав світлокопію відзиву ТОВ "АТБ-МАРКЕТ", подану 12.11.14р. господарському суду міста Києва у справі №910/22285/14 у якому ТОВ "АТБ-МАРКЕТ" посилається на те, що спірний Договір поставки є укладеним.

Розгляд справи відкладався.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.15р. у справі №904/8859/14 зупинено провадження у справі № 904/8859/14 до набрання чинності рішенням господарського суду м. Києва у справі № 910/22285/14. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.02.15р. ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.15р. у справі № 904/8859/14 скасовано, справу №904/8859/14 направлено до господарського суду Дніпропетровської області для розгляду.

Провадження у даній справі поновлено, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Позивач явку повноважного представника у жодне судове засідання не забезпечив, про час і місце засідання суду сповіщений належно, що підтверджується клопотаннями Позивача та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.14р. Позивачем з Відповідачем-1 укладено Договір поставки №35815 (далі - Договір), за яким Відповідач зобов'язався в порядку та строки, встановлені Договором, передати у власність Позивачеві товар, в певній кількості, відповідної якості та за узгодженою ціною, а Позивач прийняти та оплатити товар на умовах, обумовлених Договором (п. 1.1 Договору).

За даними Відповідача, на виконання умов Договору, в період з 02.01.14р. по 05.02.14р. він поставив та передав у власність Позивачеві товар на загальну суму 3 633 084,44 грн., у т.ч. ПДВ, а Позивач прийняв його, що підтверджується наданими видатковими накладними, у яких є посилання на номер та дату Договору; накладні підписані представниками Позивача і містять відбитки штампів з найменуванням Позивача. Також, матеріали справи містять копії податкових декларацій Відповідача, у яких відображено податкові зобов'язання Відповідача, за поставлені за спірним Договором товари, із зазначенням суми сплаченого Відповідачем податку на додану вартість.

Позивач вважає, що Договір поставки підлягає визнанню недійсним на підставі ч.3 ст.203, ч.1 ст. 215 ЦК України, оскільки його умови суперечать поняттю договору, визначеному ст.626 ЦК України.

Позивач наполягає, що підпис на останньому аркуші Договору нанесений не генеральним директором Позивача, а невідомою особою, що вбачається з копії картки зі зразком підпису.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Цією нормою визначено перелік способів судового захисту, одним із яких є визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Частиною 3 ст. 92 ЦК України визначено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні і т.ін.). У такому випадку вимога про визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на укладення угоди задоволенню не підлягає (абз. 1 п. 9.2 Роз'яснення Вищого Арбітражного Суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" N 02-5/111 від 12.03.99р., чинного тна момент укладання спірного правочину, п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що у січні - лютому 2014р., на виконання умов Договору, Відповідач постачав Позивачеві товар, а Позивач приймав його, що підтверджується наданими видатковими накладними, у яких є посилання на номер та дату Договору; накладні підписані представниками Позивача і містять відбитки штампів з найменуванням Позивача. Також, матеріали справи містять копії податкових декларацій Відповідача, у яких відображено податкові зобов'язання Відповідача, за поставлені за спірним Договором товари, із зазначенням суми сплаченого Відповідачем податку на додану вартість, контрагентом у деклараціях зазначено Позивача.

У відзиві на позов у справі № 910/22285/14, яка розглядалася господарським судом міста Києва, у якій Позивач був Відповідачем, він підтвердив укладення Договору з Відповідачем у даній справі.

Тобто, матеріали справи містять достатньо доказів виконання сторонами спірного Договору.

З урахуванням викладеного, суд не приймає позицію Позивача, погоджується з позицією Відповідача та вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Господарські витрати у справі покласти на Позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Рішення підписане ____________