ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 рокуСправа № 912/577/15-г
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Поліщук Г.Б. розглянув матеріали справи № 912/577/15-г від 16.02.2015

за позовом Знам'янського міжрайонного прокурора

до 1. Відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні спору на стороні відповідача - Знам'янської районної ради

про визнання недійсним договору, зобов'язання повернути приміщення

за участю представників сторін:

від прокуратури - Топонар Н.С., довіреність № наказ№165ц від 31.01.2015;

від відповідача 1 - Галах С.І., довіреність № 01-26-195/1 від 04.03.2015;

відповідач 2 (фізична особа-підприємець) - ОСОБА_1;

від третьої особи - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Знам'янським міжрайонним прокурором подано позов в інтересах держави до відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №18 від 29.08.2014, укладеного між відповідачами та зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути шляхом складання акта прийому-передачі частину нежитлового приміщення Мошоринської ЗОШ І-ІІІ ступенів вартістю 30000грн. та площею 40,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, с.Мошорине.

Позов мотивований порушенням укладеним договором приписів Закону України "Про освіту", яким заборонено використання не за призначенням об'єктів освіти і науки, та Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу, у відповідності до яких здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям, іншим юридичним і фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Крім того, в обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на відсутність погодження спірного договору з власником орендованого майна - Знам'янською районною радою.

Ухвалою господарського суду від 16.02.2015 позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі. Вказаною ухвалою на підставі ст.27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Знам'янська районну раду.

Відповідач-1 - відділ освіти Знам'янської районної державної адміністрації у відзиві на позов вимоги прокурора заперечив, зазначивши про те, що у відповідності до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є підприємства, установи, організації щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Відповідачем-2 - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає про те, що спірне приміщення орендує з 2010 року, за укладеним договором є належним виконавцем договірних умов, своєчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату та інші комунальні платежі. Крім того, звертає увагу на те, що районна рада, як юридична особа, має право самостійно звертатися до суду, мати права та повноваження, визначені законом, тому вважає, що прокурор у даному випадку за відсутності згоди власника майна, самостійно звернувся до суду у якості позивача.

Третьою особою - Знам'янською районною радою надано письмову позицію відносно поданого позову, згідно якої повідомлено суд, що управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл району здійснює районна рада. Балансоутримувачем шкіл району є відділ освіти районної державної адміністрації. Районною радою рішення про надання в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нежитлового приміщення Мошоринської ЗОШ І-ІІІ ст. Знам'янської районної ради площею 40,0 кв.м. в користування для здійснення підприємницької діяльності не приймалося. Враховуючи наведене, районна рада погоджується з висновками міжрайонної прокуратури, зазначеними у позовній заяві, проте зважаючи на наявність вже укладеного договору оренди та сплату відповідачем-2 орендної плати та інших (комунальних) платежів балансоутримувачу майна, відсутністю претензій на діяльність суб'єкта підприємницької діяльності по порушеному питанню, вважає за можливе визнання недійсним договору оренди лише за рішенням суду.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

Рішенням Знам'янської районної ради від 28.05.2002 №12 затверджено перелік об'єктів спільної власності територіальних громад сіл Знам'янського району та визначено, що управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл району здійснює районна рада.

Як вбачається з переліку об'єктів спільної комунальної власності, затвердженого вказаним рішенням (а.с. 31), до нього включена Мошоринська загальноосвітня школа І-ІІІ ст.

22.03.2011 Знам'янською районною радою прийнято рішення №72 "Про закріплення майна спільної власності територіальних громад сіл Знам'янського району Кіровоградської області за підприємствами, установами, організаціями, які є його балансоутримувачами, на правах господарського відання або оперативного управління".

Згідно вказаного рішення майно спільної власності територіальних громад сіл Знам'янського району Кіровоградської області, управління якими здійснюється районною радою, закріплено за підприємствами, установами, організаціями, які є балансоутримувачами, на правах господарського відання або оперативного управління, в залежності від мети використання нерухомого майна.

25.03.2011 Знам'янською районною радою та відділом освіти Знам'янської районної державної адміністрації (Користувач) укладено договір №1 про закріплення майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл Знам'янського району на праві оперативного управління.

За умовами даного договору районна рада передає Користувачеві в оперативне управління майно, зазначене у додатку №1 до цього договору (з урахуванням орендних площ, які використовуються на підставі укладених договорів районною радою з орендарями частин приміщення по вул.Трудова, 4 м.Знам'янка).

Як вбачається з додатку №1 до вказаного договору, до переліку переданого майна, в тому числі, включено Мошоринську ЗОШ.

29.08.2014 між відділом освіти Знам'янської районної державної адміністрації (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди комунального майна, а саме: частини приміщення спального корпусу Мошоринської ЗОШ І-ІІІ ступенів Знам'янської районної ради Кіровоградської області загальною площею 40,0 кв.м., що складається з однієї кімнати (надалі - договір оренди).

Саме вказаний договір оспорюється прокурором у даній справі.

Зазначена частина приміщення передана Орендареві за актом приймання-передачі від 29.08.2014 (а.с. 19).

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Законом України "Про оренду державного та комунального майна" врегульовані питання, зокрема, щодо організаційних відносин, пов'язаних з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності (абзац 1 частини 1 статті 1 Закону).

За приписами статті 2 цього Закону, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють, зокрема, органи місцевого самоврядування щодо майна, яке перебуває в комунальній власності, що кореспондується з приписами статті 287 Господарського кодексу України.

Статтею 760 Цивільного кодексу передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 63 Закону України "Про освіту" визначена матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти, частиною 1 якої встановлено, що матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Частиною 4 вказаної норми передбачено, що основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних навчальних закладів, установ, організацій та підприємств системи освіти не підлягають вилученню, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням (частина 5 ст.63 Закону України "Про освіту").

У відповідності до п. 1.2 спірного договору оренди майно передається в оренду (цільове призначення) для здійснення підприємницької діяльності, а саме: продаж продовольчих товарів. З наведеного вбачається, що мета оренди не стосується надання освітніх послуг в орендованому нежитловому приміщенні.

Проте Мошоринська загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня, як заклад загальної середньої освіти, належить до об'єктів освіти, і відповідно до ст. 63 Закону України "Про освіту" не може використовуватися не за призначенням, а може бути передане в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом.

До того ж, згідно з п.3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється. Вказані норми затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України №63 від 14.08.2001 та розповсюджуються на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані школи І, ІІ, ІІІ ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу країни передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи наведені вище обставини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора про визнання недійсним договору оренди частини комунального майна та необхідність задоволення позову у цій частині.

В частині посилання відповідача-1 на ч.2 п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 за №796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності", якою передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі, воно не приймається до уваги, оскільки частиною 5 статті 63 Закону України "Про освіту" прямо заборонено використовувати об'єкти освіти і науки не за призначенням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду від 26.02.2015 у справі № 923/866/14.

Разом з тим господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.2.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", з урахуванням змісту ст.236 Цивільного кодексу України і ч.3 ст.207 Господарського кодексу України зобов'язання за визнаним недійсним договору оренди припиняється на майбутнє.

Оскільки позовна вимога про повернення орендованого майна є похідною від вимоги про визнання недійсним договору оренди, господарський суд також вважає за необхідне зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути орендодавцю - відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації, шляхом складання акта прийому-передачі, частину нежитлового приміщення Мошоринської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів вартістю 30000грн. (підтверджена звітом про незалежну оцінку майна) та площею 40,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, с.Мошорине Знам'янського району.

При розгляді даної справи господарським судом взято до уваги, що пунктом 5 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладено представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави - наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчинюються у відносинах між ними або з державою. Формою представництва, зокрема, є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави. Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

За приписами ст. 20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Згідно з абзацом четвертим частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

З врахуванням вимог ч. 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Як зазначено в пункті 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року N 3-рп/99, поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", що міститься в частині другій статті 2 ГПК України, означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Отже, виходячи зі змісту положень ст.ст. 2, 29 Господарського процесуального кодексу України, тільки у разі відсутності державного органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або відсутності у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор має право виступати в господарському процесі як позивач. Прокурор не повинен перебирати на себе повноваження державних органів по здійсненню останніми функцій держави у спірних правовідносинах.

Центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 25.04.2013 № 240/2013 є Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України, яке є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення формування та реалізації державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, інформатизації, формування і використання національних електронних інформаційних ресурсів, створення умов для розвитку інформаційного суспільства, а також у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Разом з тим, п. 4, п. 5, п. 6 зазначеного Положення, якими передбачено завдання, повноваження та права згаданого органу, не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері освіти і науки, до суду про визнання незаконним рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження комунальним майном, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування об'єктів нерухомості державної та комунальної власності.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю у сфері освіти і науки, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до господарського суду з даним позовом, прокурор цілком правомірно та обґрунтовано пред'явив цей позов в інтересах держави як позивач.

Таким чином, позовні вимоги Знам'янського міжрайонного прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір, у відповідності до приписів ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на обох відповідачів за позовною вимогою про визнання договору недійсним та на відповідача-2 за позовною вимогою про зобов'язання повернути орендоване майно.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 83, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРIШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним на майбутнє договір оренди комунального майна № 18 від 29.08.2014, укладений між відділом освіти Знам'янської районної державної адміністрації та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (27453, Кіровоградська область, Знам'янський район, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) звільнити та повернути відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації, шляхом складання акта прийому-передачі, частину нежитлового приміщення Мошоринської ЗОШ І-ІІІ ступенів вартістю 30000 грн., площею 40,0 кв.м., розташованого за адресою: вул. Леніна, 1-А, с. Мошорине Знам'янського району.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (27453, Кіровоградська область, Знам'янський район, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (р/р 3002 в Головному Управлінні Державної казначейської служби України у Кіровоградській області, МФО 823016, код 38037409, отримувач коштів УК у м. Кіровограді (м. Кіровоград) 22030001) -2436,00грн. судового збору.

Стягнути з Відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації (27400, Кіровоградська область, м.Знам'янка, вул. Трудова, 4, ідентифікаційний код 02144045) на користь Державного бюджету України (р/р 3002 в Головному Управлінні Державної казначейської служби України у Кіровоградській області, МФО 823016, код 38037409, отримувач коштів УК у м. Кіровограді (м. Кіровоград) 22030001) - 609,00грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повне рішення складено 30.03.15

Суддя Г.Б. Поліщук