КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа№ 910/19384/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар Бурдейна Н.В.

за участю представників:

від позивача: Нестеришин Т.С. (представник за довіреністю), Рожковська К.А. (представник за довіреністю)

від відповідача: Альошина Н.О. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дівіна"

на рішення господарського суду міста Києва

від 16.01.2015 р.

у справі №910/19384/14 (головуючий суддя Васильченко Т.В., судді: Нечай О.В., Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дівіна"

до Приватного акціонерного товариства "Київстар"

про стягнення 6704303,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дівіна" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про стягнення 6704303,50 грн., з яких: 3491768,25 грн. - основна заборгованість по орендній платі, 6381,66 грн. - заборгованість за комунальні послуги, 296658,84 грн. - пеня, 311586,44 грн. - інфляційні втрати, 43718,23 грн. - 3% річних та 2554190,08 грн. - неустойка за час прострочення повернення приміщення з оренди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору оренди №21210 від 23.06.2011 позивач передав відповідачу в оренду майно, проте відповідач в порушення умов договору належним чином не виконав зобов'язання по cплаті орендних та комунальних платежів, а також повернення приміщення, у зв'язку з чим виникла заборгованість по орендній платі та комунальним платежам, що зумовило нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат та неустойки.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.01.2015 р. у справі №910/19384/14 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення орендної плати та комунальних платежів, а також нарахованих на ці суми пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд виходив з того, що відсутні правові підстави вимагати з відповідача внесення плати за користування майном, а також за комунальні послуги, оскільки з 19.02.2014 по дату закінчення строку оренди відповідач не користувався об'єктом оренди через обставини, за які він не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення неустойки за час прострочення повернення приміщення з оренди в розмірі 2554190,08 грн., суд посилався на відсутність вини відповідача у несвоєчасному поверненні об'єкта оренди позивачу та, відповідно, неможливості передати об'єкт оренди позивачу раніше.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дівіна" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2015 р. у справі №910/19384/14 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.) від 16.02.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дівіна" на рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2015 р. у справі №910/19384/14 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 18.03.15 р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 р. змінено склад судової колегії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) від 18.03.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дівіна" на рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2015 р. у справі №910/19384/14 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 18.03.2015 р.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 18.03.2015 р., відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 31.03.2015 р.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники позивача підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2015 р. у справі №910/19384/14 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2015 р. у справі №910/19384/14 - без змін, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

23.06.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дівіна", як орендодавцем, та Приватним акціонерним товариством "Київстар", як орендарем, був укладений договір оренди №21210 нежилого приміщення №78 (в літ. А), загальною площею 363,6 кв.м., яке займає 3 поверхи, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд.13 (літ. "А"), за умовами якого, орендодавець зобов'язався передати орендарю, в строкове платне користування об'єкт оренди, а орендар зобов'язався прийняти об'єкт оренди та сплачувати орендодавцю орендну плату за користування ним (п. 1.1 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що об'єкт оренди надається орендарю з метою розміщення центру обслуговування абонентів, офісу, технологічного обладнання, магазину, а також надання послуг та продажу непродовольчих товарів.

Об'єкт оренди надається в строкове платне користування з дати підписання сторонами акту приймання-передачі в строкове платне користування об'єкта оренди строком на 2 роки 11 місяців, тобто до 22 травня 2014 р. (п. 2.2 договору).

Майно, що є предметом договору оренди, передане позивачем відповідачеві за відповідним актом передачі від 23.06.2011 р., що є додатком №2 до договору, який підписаний обома сторонами без заперечень. Об'єкт оренди передано в нормальному технічному стані у повній відповідності до умов договору та згідно планів-схем об'єкта оренди, які є додатками №1-А, 1-Б, 1-В до договору.

Фактичною датою повернення об'єкта оренди є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту повернення, який є невід'ємною частиною договору (п. 3.5 договору).

Виходячи зі змісту пунктів 5.1, 5.1.1 договору, за щомісячне користування об'єктом оренди, орендарем сплачується щомісячна орендна плата згідно наступного порядку: за період з моменту підписання акту передачі до 30 червня 2011 року орендна плата сплачується в національній валюті України та становить 120 грн. з ПДВ; за період з 01 липня 2011 до останнього дня строку оренди, орендна плата сплачується в національній валюті та становить 834156,00 грн. з ПДВ, що на момент укладання договору згідно з курсом НБУ є еквівалентом 104400,00 доларів США (1долар США=7,99грн). Орендна плата в кожному місяці підлягає коригуванню за формулою: S=(A1/A0xS0), де S - плата за місяць оренди приміщення у гривнях, А1-вартість одного долару США у гривнях за курсом НБУ станом на день оплати; А0- вартість одного долару США у гривнях за курсом НБУ на день підписання цього Договору, що дорівнює 7,99 гривень, S0-плата за місяць оренди Приміщення згідно п. 5.1.1 цього Договору. Сторони домовились, що орендна плата підлягає індексації у розмірі 3,2 % раз на рік. Орендна плата в кожному місяці вищевказаного періоду коригуватиметься за формулою, визначеною в абз. 2 п. 5.1.1 договору.

Вартість комунальних послуг не включається у розмір щомісячної орендної плати. Орендар зобов'язаний оплачувати комунальні послуги згідно виставлених рахунків або інших документів протягом 10 банківських днів з моменту надання позивачем відповідних рахунків (п.5.5 договору).

Відповідно до п. 5.11 договору, орендна плата сплачується орендарем щомісячно в строк не пізніше як до 10 числа звітного календарного місяця на підставі цього договору. В термін 5 банківських днів з моменту підписання цього договору орендар перераховує на рахунок орендодавця орендну плату за перший місяць строку оренди та заставний внесок у розмірі орендної плати за 1 останній місяць строку оренди, який у випадку виконання орендарем зобов'язань за цим договором орендодавець зобов'язаний повернути орендареві в термін 5 банківських днів з моменту повернення орендодавцеві об'єкта оренди за актом повернення.

Сторони домовилися, що цей договір набуває чинності з дати його укладання і діє до 22 травня 2014 року включно. Якщо на дату закінчення строку дії цього договору які-небудь із зобов'язань сторін не виконані, вони залишаються чинними до їх повного виконання (п. 10.1 договору).

Відповідно до акту приймання-передачі (повернення) об'єкта оренди від 20.06.2014 р. орендар повернув, а орендодавець прийняв зі строкового платного користування нежиле приміщення №78 (в літ. "А"), загальною площею 363,6 кв.м., яке займає 3 поверхи, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 13 (літ "А"). Вказаний акт підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням, на думку позивача, відповідачем зобов'язання зі своєчасної та у повному обсязі сплати орендної плати за договором, у зв'язку з чим за період з 01.03.2014 по 22.05.2014 (момент закінчення строку оренди) заборгованість відповідача зі сплати орендної плати становить 3491768,25 грн. (1321132,88 грн. (орендна плата за березень 2014 року) + 1321132,88 грн. (орендна плата за квітень 2014 року) + 937578,17 грн. (орендна плата з 01 травня по 22 травня 2014 року). Крім того, заборгованість відповідача за комунальні послуги складає 6381,66 грн. (за березень 2014 року - 2835,18 грн., за квітень 2014 року - 2669,61 грн., за 22 дні травня 2014 року - 876,87 грн.). Крім того, за невиконання умов договору, позивачем також нарахована до стягнення з відповідача пеня в розмірі 296658,84 грн., інфляційні втрати в розмірі 311586,44 грн., 3% річних в розмірі 43718,23 грн. та неустойка за час прострочення повернення приміщення з оренди на 29 днів в розмірі 2554190,08 грн.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 Цивільного кодексу України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до приписів статті 759 Цивільного кодексу України договором оренди визнається договір, за умовами якого одна сторона, орендодавець, передає іншій стороні, орендарю, за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Дана норма кореспондується із статтею 283 Господарського кодексу України, якою визначено, що за договором оренди одна сторона, орендодавець, передає другій стороні орендареві за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності та передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів п.п. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідач заперечує проти позову та зазначає, що в період часу з 21.11.2013 р. у місті Києві відбувались мирні зібрання, а у лютому 2014 р. у місті Києві відбулось протистояння між силовиками та протестувальниками, при цьому активістами було зайнято в місті Києві адміністративні та офісні приміщення на Майдані Незалежності та вулиці Хрещатик, в тому числі і приміщення орендоване відповідачем. Так, 19.02.2014 р. відбулось силове захоплення невідомими особами Центру обслуговування абонентів ПрАТ "Київстар", що розташовувався у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 13-А, про що відповідачем був складений акт про неможливість доступу до приміщення від 19.02.2014 та проінформовано позивача листом № 1070/00/03/07 від 20.02.2014, докази направлення якого позивачу наявні в матеріалах справи. В даному листі відповідач повідомив позивача, що не має можливості використовувати об'єкт оренди, та відповідно до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України звільняється від оплати за користування об'єктом оренди за весь час, протягом якого зазначене приміщення не може бути ним використане через незалежні від нього обставини.

Відповідач повідомив правоохоронні органи (звернення до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві за фактом захоплення невстановленими особами об'єкту оренди зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000367) по факту захоплення приміщення, що підтверджується листуванням з правоохоронними органами. Згідно листа Старшого слідчого в особливо важких справах СУ ГУМВС України в м. Києві Черняхівського Є.А. №12/3-3064 від 07.05.2014 р. матеріали з приводу захоплення об'єкта оренди, які 19.02.2014 р. за вих. №54/1100 направлялись Печерським РУ ГУМВС України в м. Києві на адресу слідчого управління ГУМВС України, 24.02.2014 р. за вих. №12/3-1528 для прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України, повернуті до Печерського РУ ГУМВС України в місті Києві.

Факт подій масових акцій протесту, що мали місце в Україні з 21.02.2014 р., за твердженням відповідача, встановлений і Законом України "Про недопущення переслідування та покарань осіб з приводу подій, що мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України".

Крім того, в матеріалах справи наявні листи ТОВ "Агентство безпеки "Куб", яке надавало відповідачу послуги з охорони спірного приміщення, від 20.02.2014 р. №01/20/02-2014, від 11.04.2014 р. №01/11/04-2014 в якому, підприємство інформує відповідача про неможливість виконання договірних зобов'язань за договором №27098 від 14.08.2012 по охороні об'єкту оренди, у зв'язку з тим, що вказаний об'єкт захоплений та заблокований мітингувальниками з 19.02.2014 р.

Позивачем на адресу відповідача направлявся лист, в якому позивач повідомив відповідача що приміщення звільнене мітингувальниками 04.04.2014 р., однак відповідач у відповідь зазначив, що станом на 14.04.2014 р. об'єкт оренди досі захоплений, в приміщення потрапити можливості немає, Центр обслуговування абонентів не працює.

Відповідач наполягає, що станом на дату припинення дії договору 22.05.2014 р. об'єкт оренди був зайнятий мітингувальниками, що позбавило його можливості доступу до приміщень об'єкту оренди та можливості вчинити дії щодо передачі позивачу майна.

При цьому, як зазначає відповідач, він неодноразово звертався з листами №7180/03 від 06.06.2014, №7973/0/09/06/02101 від 16.06.2014, №80-43/0/09/06/02101 від 17.06.2014 до позивача з проханням з'явитися за місцем знаходження об'єкта оренди 12.06.2014, 17.06.2014, 18.06.2014 для передачі приміщення з користування, однак згідно з телеграм позивача він повідомляв про неможливість прийняття приміщення 17 та 18 червня 2014 р., у зв'язку з зайнятістю.

Крім того відповідачем було подано сертифікат Торгово-промислової палати України №2414 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено, що захоплення невстановленими сторонніми особами приміщення по вул. Хрещатик, 13-а, в м. Київ є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), період дії яких з 19 лютого 2014 року по 16 червня 2014 року.

З огляду на вищевикладене, відповідач стверджує про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки у відповідності до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення орендної плати та комунальних платежів, а також нарахованих на ці суми пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд виходив з того, що відсутні правові підстави вимагати з відповідача внесення плати за користування майном, а також за комунальні послуги, оскільки з 19.02.2014 по дату закінчення строку оренди відповідач не користувався об'єктом оренди через обставини, за які він не відповідає.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду з огляду на наступне.

Підстави звільнення наймача від орендної плати встановлено ч. 6 ст. 762 ЦК України, яка передбачає, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути ним використано через обставини, за які він не відповідає.

Отже, за наявності підстав, передбачених ч. 6 ст. 762 ЦК України (неможливість використання орендованого майна через обставини, за які орендар не відповідає), орендар звільняється від сплати орендної плати.

Надані відповідачем докази захоплення приміщення сторонніми особами не підтверджують тривалість та безперервність перебування сторонніх осіб в приміщенні, неможливість користування приміщення безперервно протягом усього часу з 01.03.2014 р. по 22.05.2014 р.

Так, лист відповідача №1070/00/03/07 від 20 лютого 2014 року, лист ТОВ «Агентство безпеки «КУБ» № 01/20/02-2014 від 20 лютого 2014 року, лист СУ ГУ МВС України в м. Києві №12/3-3064 від 07 травня 2014 року, лише вказують на те, що в приміщенні перебували сторонні особи (мітингувальники) тільки одного дня - 19 лютого 2014 року. Пізніший період (тривалість) перебування сторонніх осіб вказані документи не підтверджують.

Лист позивача від 04 квітня 2014 року свідчить про те, що станом на конкретну дату - 04 квітня 2014 року, жодних мітингувальників у приміщенні не перебувало.

Лист ТОВ «Агентство безпеки «КУБ» №01/11/04-2014 від 11 квітня 2014 року, лист відповідача від 14 квітня 2014 року № 3772/1, висновок начальника Печерського РУ ГУ МВС України у місті Києві від 03 травня 2014 року вказують на те, що 06 квітня 2014 року в приміщенні перебували сторонні особи (мітингувальники). Пізніший період (тривалість) перебування сторонніх осіб вказані документи не підтверджують.

Акт від 12 червня 2014 року, яким комісією за участю представників позивача та відповідача під час безпосереднього перебування в приміщення зафіксовані його пошкодження та неготовність до повернення, свідчить про те, що станом на 12 червня 2014 року жодних сторонніх осіб у приміщенні не перебувало та представники позивача та відповідача вільно здійснювали спільний огляд та обстеження приміщення.

Наданий відповідачем сертифікат Торгово-промислової палати України №2414 від 29.12.2014 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) не є належним доказом, який би свідчив про неможливість користування відповідачем приміщенням та стосується лише питання наявності чи відсутності обставин непереборної сили, які б звільняли відповідача від відповідальності за порушення своїх зобов'язань, а не від обов'язку виконання самих зобов'язань.

Враховуючи те, що згідно умов Договору (підпункти 4.2.1., 4.1.3. Договору) саме відповідач був єдиним користувачем приміщення та визначав порядок його використання і саме на відповідача був покладений обов'язок забезпечити збереження та підтримання приміщення в належному стані, запобігати його пошкодженню та псуванню, то саме відповідач несе відповідальність за обставини можливості використання приміщення.

Відповідно до частини четвертої статті 219 Господарського кодексу України, сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Тобто сторони господарського зобов'язання мають право самостійно обрати та встановити обставини, які вони вважатимуть обставинами форс-мажору.

Пунктом 7.1 договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов'язань за цим договором, якщо таке невиконання стало наслідком дії обставин непереборної сили, що виникли після укладання цього договору та які сторони не могли ані передбачити, ані попередити розумними заходами.

Обставинами непереборної сили сторони погодились вважати обставини, що знаходяться поза розумним контролем сторін, а саме: повені, землетруси, пожежі, інші стихійні лиха; війну, воєнні дії, акти тероризму, страйки, що відповідають вимогам законодавства, прийняття органами державної влади та/або місцевого самоврядування нормативних актів або прийняття судами або арбітражними органами рішень, які унеможливлюють виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п.7.2 Договору).

Оскільки сторони свідомо домовилися про певний перелік обставин непереборної сили (форс-мажору), то виключно обумовлені домовленістю сторін обставини можуть вважатися обставинами непереборної сили за відносинами, що виникли за договором.

Вказане свідчить про помилковість тверджень місцевого господарського суду про те, що не зазначення в пункті 7.2. Договору масових акцій протесту не спростовує належність цих обставин до непереборної сили.

Як на правову підставу кваліфікації обставин, вказаних відповідачем у його заяві до Торгово-промислової палати України, як обставин форс-мажору, у Сертифікаті Торгово-промислової палати України №2414 від 29.12.2014 року про форс-мажорні обставини зазначена стаття 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», яка визначає перелік обставин, які можуть вважатися обставинами непереборної сили.

Проте перелік обставин, які можуть вважатися обставинами непереборної сили, наведений у статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», є відмінним від переліку, визначеного сторонами в пункті 1.2. Договору, а тому визначений у статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» перелік обставин, які можуть вважатися обставинами непереборної сили, не може бути застосований до спірних правовідносин.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні» був доповнений статтею 14-1 згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, який набрав чинності лише 15 жовтня 2014 року.

У відповідності до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як роз'яснив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 лютого 1999 року за № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, застосування статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» до правовідносин, що виникли раніше та не регулювалися цією нормою Закону, є неправомірним.

Виходячи зі змісту пунктів 3.3., 6.1., 6.2., 6.3.1., 6.9. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженому рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року № 44 (5), у сертифікаті має бути вказано які саме конкретні зобов'язання за договором не могли бути виконані відповідачем через існування форс-мажорних обставин.

Проте, у Сертифікаті не вказано, які конкретно зобов'язання не можуть бути виконані відповідачем у встановлений термін внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Крім того, при дослідженні обставин існування форс-мажору, які односторонньо вказані відповідачем у заяві до Торгово-промислової палати України, останньою не було перевірено період дії форс-мажорних обставин та вказано в Сертифікаті період їх існування з 19 лютого 2014 року по 16 червня 2014 року виключно із заяви відповідача та не підтверджено документально.

При цьому вказані в Сертифікаті данні щодо періоду дії форс-мажорних обставин суперечать доказам наявним в матеріалах справи, зокрема в матеріалах справи наявний лист відповідача від 06 червня 2014 року №7180/03 адресований позивачу про готовність повернути приміщення 12 червня 2014 року, що підтверджує, що станом на 06 червня 2014 року у приміщенні були відсутні сторонні особи та відповідач мав можливість виконати зобов'язання з повернення приміщення; акт обстеження приміщення від 12 червня 2014 року, складений комісією за участю представників сторін під час безпосереднього перебування в приміщенні, також свідчить про те, що станом на 12 червня 2014 року жодних сторонніх осіб у приміщенні не перебувало та представники сторін вільно здійснювали спільний огляд та обстеження приміщення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає недоведеними та необґрунтованими твердження відповідача про неможливість використання відповідачем об'єкту оренди у заявлений період, з незалежних від нього обставин, в зв'язку з чим у відповідності до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Доказів належної оплати за договором суду не надано.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов'язання по оплаті за договором, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3491768,25 грн. заборгованості по сплаті орендної плати за період з 01.03.2014 р. по 22.05.2014 р., 6381,66 грн. заборгованості за комунальними платежами за період з 01.03.2014 р. по 22.05.2014 р.

Крім суми основного боргу позивачем також нарахована до стягнення з відповідача пеня в розмірі 296658,84 грн., інфляційні втрати в розмірі 311586,44 грн., 3% річних в розмірі 43718,23 грн., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором, та неустойка за час прострочення повернення приміщення з оренди на 29 днів в розмірі 2554190,08 грн.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 6.2. Договору, у випадку порушення з вини орендаря строку сплати орендної плати встановленого п.5.11 цього договору, останній сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період існування прострочення, від суми заборгованості за кожен день існування прострочення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, у позивача наявні правові підстави вимагати стягнення з відповідача за порушення грошового зобов'язання суму трьох відсотків річних, інфляційних втрат, пені.

Колегія суддів вважає розрахунок сум інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені, заявлених до стягнення в розмірі 43718,23 грн., 311586,44 грн. та 296658,84 грн. відповідно вірним, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 296658,84 грн., інфляційних втрат в розмірі 311586,44 грн., 3% річних в розмірі 43718,23 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки за час прострочення повернення приміщення з оренди на 29 днів в розмірі 2554190,08 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Виходячи зі змісту п. 6.5 Договору, у випадку порушення орендарем встановленого в п.3.4 цього договору строку повернення об'єкта оренди, орендар на вимогу орендодавця сплачує йому штраф у розмірі 10% від суми орендної плати, яка визначена пунктом 5.1.1 цього договору, за кожний день прострочення.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі (повернення) об'єкта оренди від 20.06.2014 р., орендар повернув, а орендодавець прийняв зі строкового платного користування нежиле приміщення №78 (в літ. «А»), загальною площею 363,3 кв.м., яке займає 3 поверхи, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 13 (літ. «А») 20.06.2014 р.

Враховуючи те, що згідно умов договору (пункти 2.2., 3.4., 3.5., 10.1. договору) було передбачено обов'язок відповідача повернути позивачу приміщення з оренди не пізніше 22 травня 2014 року, а свій обов'язок з повернення позивачу приміщення з оренди відповідачем було виконано лише 20 червня 2014 року, тобто з простроченням на 29 днів, позивачем, у відповідності до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, було нараховано неустойку у розмірі подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення у розмірі 2554190,08 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення неустойки за час прострочення повернення приміщення з оренди в розмірі 2554190,08 грн., місцевий господарський суд посилався на відсутність вини відповідача у несвоєчасному поверненні об'єкта оренди позивачу та, відповідно, неможливості передати об'єкт оренди позивачу раніше, зазначаючи при цьому, що 22 травня 2014 року приміщення було зайняте мітингувальниками і відповідач був позбавлений доступу до приміщення та можливості вчинити дії щодо передачі його позивачу.

Проте, як встановлено вище, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження тривалості та безперервності перебування сторонніх осіб в приміщенні, в результаті захоплення приміщення сторонніми особами, неможливість користування приміщення безперервно протягом усього часу з 01.03.2014 р. по 22.05.2014 р. і до передачі об'єкту оренди.

Як вбачається з акту від 12.06.2014 р., складеного за результатами комісійного огляду приміщення за участю представників сторін, приміщення станом на 12.06.2014 р. не перебуває в стані, в якому воно було передане позивачем відповідачу в оренду (з урахуванням його нормального зносу), тобто в стані, обумовленому договором та законодавством; комісія дійшла висновку про неможливість станом на 12 червня 2014 року передачі (повернення) відповідачем позивачу приміщення та оформлення акту повернення приміщення до усунення зафіксованих та погоджених комісією зауважень, які зобов'язаний усунути відповідач, а саме: а) приєднати на підставі проектно-технічної документації санітарно-технічні прилади приміщення до внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання; б) встановити вхідні двері до приміщення, які б за своїми техніко-експлуатаційними та естетичними характеристиками не були гіршими за відсутні двері; в) встановити згідно з вимогами ПАТ «Київенерго» лічильник електроенергії в приміщенні замість пошкодженого; г) встановити новий лічильник електроенергії та опломбувати його у встановленому порядку, відновити електропостачання до приміщення; д) відновити наступні елементи приміщення: (1) відремонтувати (встановити) двері на сходовій клітині (сходовому марші) - 2 шт.; (2) відремонтувати стелю в кухні на першому поверсі; (3) заізолювати електрокабелі у всьому приміщенні; (4) відремонтувати існуючі та встановити відсутні дерев'яні елементи (історичні) на сходовому марші; (5) встановити світильники на сходовому марші; (6) встановити сантехнічні заглушки в місцях, де було демонтовано водонагрівачі; е) звільнити приміщення від наступного майна, наявного в приміщенні, що не належить позивачу: (1) зняти рекламні матеріали з вікон; (2) демонтувати скляні перегородки; (3) демонтувати основу для водних панелей на другому поверсі; (4) демонтувати зовнішні блоки кондиціонерів, встановлені на дворовому фасаді; прибрати приміщення, вивезти сміття, прочистити каналізацію.

20.06.2014 р. за актом приймання-передачі (повернення) об'єкта оренди, орендар повернув, а орендодавець прийняв зі строкового платного користування нежиле приміщення №78 (в літ. «А»), загальною площею 363,3 кв.м., яке займає 3 поверхи, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 13 (літ. «А») 20.06.2014 р. В акті викладений перелік встановлених недоліків приміщення.

Колегія суддів вважає розрахунок неустойки за час прострочення повернення приміщення з оренди в розмірі 2554190,08 грн. вірним, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки за час прострочення повернення приміщення з оренди в розмірі 2554190,08 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів відхиляє аргументи відповідача щодо безпідставності позову.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви та розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дівіна" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2015 р. у справі №910/19384/14 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київстар" (03110, м. Київ, проспект Червонозоряний, 51, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дівіна" (01001, м. Київ, вул. Городецького, б.9 літ «А», код ЄДРПОУ 31867 (три мільйони чотириста дев'яносто одна тисяча сімсот шістдесят вісім) грн. 25 коп. основної заборгованості з орендної плати, 6381 (шість тисяч триста вісімдесят одна) грн. 66 коп. заборгованості за комунальні послуги, 296658 (двісті дев'яносто шість тисяч шістсот п'ятдесят вісім) грн. 84 коп. пені, 311586 (триста одинадцять тисяч п'ятсот вісімдесят шість) грн. 44 коп. інфляційних втрат, 43718 (сорок три тисячі сімсот вісімнадцять) грн. 23 коп. три відсотки річних, 2554190 (два мільйони п'ятсот п'ятдесят чотири тисячі сто дев'яносто) грн. 08 коп. неустойка за час прострочення повернення приміщення, 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви, 36540 (тридцять шість тисяч п'ятсот сорок) грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Матеріали справи №910/19384/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко