ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

05.03.2015р. Справа № 917/1591/14

За скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про: 1) визнання неправомірними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, які полягають у винесенні постанови від 26.12.2014 року (ВП № 45926817) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 2) скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 26.12.2014 (ВП № 45926817) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 3) зняття арешту, накладеного на майно ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 26.12.2014 (ВП № 45926817) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по справі №917/1591/14

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ 1,01001

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, Полтавська область,36008

про стягнення 34 856 331,22 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Представники в судовому засіданні 12.02.2015 року:

від скаржника (боржника, відповідача): Міняйло Г.Ю., дов. від 05.01.2015 року

від позивача (стягувача): Єгоров В.С., дов. від 13.05.2014 року

від виконавчої служби: Чемерис В.М., дов. від 24.12.2014 року

В судовому засіданні 12.02.2015 року суд оголошував перерву на підставі ст. 77 ГПК України.

Представники в судовому засіданні 05.03.2015 року:

від скаржника (боржника, відповідача): не з'явився

від позивача (стягувача): Пац В.О., дов. від 13.05.2014 року

від виконавчої служби: Чемерис В.М., дов. від 24.12.2014 року

Обставини справи: розглядається скарга Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про: 1) визнання неправомірними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, які полягають у винесенні постанови від 26.12.2014 року (ВП № 45926817) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 2) скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 26.12.2014 (ВП № 45926817) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 3) зняття арешту, накладеного на майно ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 26.12.2014 (ВП № 45926817) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по справі №917/1591/14

В судовому засіданні 12.02.2015 року представник скаржника підтримав скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник стягувача проти задоволення скарги заперечував.

Виконавча служба у відзиві на скаргу проти її задоволення заперечувала, зазначаючи, що виконавчий документ відповідав вимогам встановленим законом до виконавчого документа та пред'явлений за місцем знаходження боржника, державний виконавець був зобов'язаний відкрити виконавче провадження протягом трьох робочих днів з моменту отримання виконавчого документа, тобто його дії щодо відкриття виконавчого провадження за наказом суду вчинені згідно з Законом України «Про виконавче провадження». Враховуючи, що стягувач звернувшись до ВПВР ДВС України у заяві від 24.12.2014 про відкриття виконавчого провадження просив одночасно з відкриттям виконавчого провадження накласти арешт на майно боржника, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно й дії старшого державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на відчуження майна останнім є правомірними.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Полтавської області від 26.08.2014 р. у справі №917/1591/14, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було задоволено частково та стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 28673902,42 грн. основного боргу, 1264428,60 грн. пені, 3159326,77 грн. інфляційних, 494244,84 грн. 3% річних, 73080,00 грн. судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 року рішення господарського суду Полтавської області від 26.08.2014р. у справі №917/1591/14 залишено без змін.

06.11.2014 року господарським судом Полтавської області на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 26.08.2014 р. та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 року по справі № 917/1591/14 було видано відповідний наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2014 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 року у справі №917/1591/14 залишено без змін.

02.10.2014 року між позивачем та відповідачем та іншими учасниками правовідносин укладено договір № 570/30 «Про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік)». Вказаний договір передбачає перерахування з Державного бюджету України відповідачу заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню в розмірі 28 673 902,42 грн.

15.10.2014 року головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області проведено платіжне доручення № 7 про оплату відповідачем позивачу заборгованості в сумі 28 673 902,42 грн. за природний газ згідно договору № 13/3980-ТЕ-24 від 25.09.2013 року.

25.11.2014 року відповідач звернувся до господарського суду Полтавської області із заявою про визнання наказу господарського суду Полтавської області від 06.11.2014 року в частині стягнення 28673902,42 грн., таким, що не підлягає виконанню по справі №917/1591/14.

24.12.2014 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» пред'явило до виконання до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на суму, стягнуту за рішенням суду, а саме на 33 664 982,63 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.01.2015 року заява відповідача (боржника) про визнання наказу господарського суду Полтавської області від 06.11.2014 року в частині стягнення 28673902,42 грн. таким, що не підлягає виконанню, була задоволена та визнано наказ господарського суду Полтавської області від 06.11.2014 року в частині стягнення 28673902,42 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач ( скаржник) звернувся до суду зі скаргою на дії виконавчої служби, в якій просить суд :

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примус виконання рішень Державної виконавчої служби України, які полягають у винесенні постанови від 26.12.2014 (ВП № 45926817) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусовому виконання рішень Державної виконавчої служби України від 26.12.2014 (1 45926817) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- зняти арешт, накладений на майно ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 26.12.2014 (ВП № 45926817) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по справі №917/1591/14

Відповідач зазначає, що він 28.11.2014 до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відповідне повідомлення з копіями документів на підтвердження часткового виконання рішення суду. Однак, незважаючи на це повідомлення про часткове виконання рішення суду, виконавче провадження з виконання наказу суду № 917/1591/14 відкрито постановою старшого державного виконавця 26.12.2014 на суму 33 664 982,63 грн. Крім того, одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника в межах суми звернення стягнення 33 664 982,63 грн.

Боржник вважає, що вказана постанова, винесена старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України необґрунтована та безпідставна, з порушенням ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вона підлягає скасуванню. Так, частинами 3 та 4 ст. 57 згаданого Закону визначено, що постановами передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Також відповідач зазначає, що статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» закріплені права та обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження у виконавчому провадженні, відповідно до яких, зокрема, сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи. При цьому стягувач, на думку скаржника, зловживаючи своїми процесуальним правами та нехтуючи своїми процесуальними обов'язками у виконавчому провадженні, пред'явив до виконання наказ господарського суду Полтавської області №917/1591/14 на всю суму, що стягнута за рішенням цього суду.

Відповідач зазначає, що добросовісно користуючись своїми правами у виконавчому провадженні боржник, усвідомлюючи обов'язковість виконання рішення суду та можливість настання негативних наслідків (в тому числі й вигляді арешту майна або коштів боржника), завчасно направив відповідні документи та повідомлення до органів державної виконавчої служби про добровільне часткове виконання рішення суду. При винесенні оскаржуваної постанови, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень ДВС України порушив право підприємства-боржника на справедливий суд, оскільки сума в межах якої накладено арешт на майно боржника понад в шість разів перевищує фактичну суму заборгованості за цим рішенням, тому не може бути справедливим для боржника

Державний виконавець безпідставно наклав арешт на майно боржника в межах суми 33664982,63 грн., а тому, на думку відповідача, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

При розгляді скарги суд виходить з наступного.

При розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди мають керуватися положеннями статей 40, 55, 56 Конституції України; статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції"); міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; розділом XIV Господарського процесуального кодексу України , Законами України "Про державну виконавчу службу", Законом України «Про виконавче провадження».

Гарантією прав юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України "Про державну виконавчу службу", частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України "Про виконавче провадження".

У силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у даному Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до даного Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

За приписами ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арештна майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

За ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Пунктом 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до ст. 47 вказаного Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Матеріали справи свідчать, що заява стягувача про примусове виконання судового рішення подана до ВПВР ДВС України 24.12.2014 року.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР ДВС України від 26.12.2014 року відкрито виконавче провадження № 45926817.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження. В даному випадку такі підстави були відсутні. Отже, оскільки виконавчий документ (наказ суду) відповідав вимогам встановленим законом до виконавчого документа, державний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження протягом трьох робочих днів з моменту отримання виконавчого документа.

Листом від 26.12.2014 № 14-0-34-7466/2.-844/4 постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана для виконання сторонам.

Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження з урахуванням ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» 26.12.2014 року старшим державним виконавцем ВПВР ДВС України на підставі заяви стягувача винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Листом від 26.12.2014 року № 14-0-34-7466/2.-844/4 постанова про арешт майна боржника надіслана виконавчою службою для виконання та до відома до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та УДАІ ГУ MB С України в Полтавській області.

Згідно з пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» за результатами розгляду скарги загальний суд постановляє рішення, а господарський - ухвалу, які мають відповідати вимогам відповідно до статей 202, 203, 248-24 Цивільного процесуального кодексу України та статей 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року № 9, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що стягувач звернувшись до виконавчої служби у заяві від 24.12.2014 про відкриття виконавчого провадження просив одночасно з відкриттям виконавчого провадження накласти арешт на майно боржника, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», дії старшого державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на відчуження майна останнім є правомірними з огляду на вказані приписи законодавства.

Таким чином, доводи скаржника є неправомірними, підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст. 33,43,86,121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго".

Суддя Тимощенко О.М.