ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" березня 2015 р.Справа № 924/1770/14

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Олійник Ю.П., розглянувши матеріали справи

за позовом Аграрного товариства з обмеженою відповідальністю "Велес", с.Ташки Славутський район Хмельницька область

до 1. Славутської міської рада м. Славута Хмельницька область

2. Виконавчого комітету Славутської міської ради м. Славута Хмельницька область

про визнання за аграрним товариством з обмеженою відповідальністю "Велес" права власності за набувальною давністю на адміністративно-складську будівлю загальною площею 857,8 кв.м. по вул. Козацькій, 176 в м.Славута Хмельницької області

Представники сторін:

Від позивача - Янчук О.С. - генеральний директор згідно статуту.

Від відповідачів- Левунець А.І. - за довіреностями від 19.06.14 та 21.01.14

У судовому засіданні згідно з ст.85 ГПК України оголошено вступну те резолютивну частини рішення.

Позивач у позовній заяві та представник у судовому засіданні просять визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на адміністративно-складську будівлю загальною площею 857,8 кв.м. по вул. Козацькій, 176 в м.Славута Хмельницької області. При цьому посилаються на ст. 344, 397, 335, 344 ЦК України, зазначають, що з 1997 року даною будівлею ніхто, крім позивача, не користувався та не отримував будь-яких погоджень від відповідачів на одержання у володіння чи користування. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач з 06.07.00 є правонаступником МСАП "Мінерал", якому у 1997р. надано у постійне користування земельну ділняку площею 0,9093га по вул. Козацькій у м.Славута на підставі рішення сесії Славутської міської ради від 22.12.98 №6 та державного акту на право постійного кристування від 28.12.98. При цьому МСАП "Мінерал" з 1997 року одержав земельну ділянку разом з розташованою на ній будівлею №427, якою і користується позивач на дату подання позову. Звертається увага, що на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.10.96 N1281 «Про передачу майна військових містечок, що перебуває у державній власності, до комунальної власності місцевих органів самоврядування», будівля N427 та земельна ділянка площею 0,83 га, на якій вона знаходилась, на території військового містечка №1 в м. Славута згідно акту прийомки (передачі) будівель, споруд на території військового містечка №1 від 10.12.96 передана від Шепетівської КЕЧ району до Славутському міськвиконкому. Рішенням виконкому Славутської міської ради № 371 від 19.12.96 вказана земельна ділянка площею 0,83 га переведена в землі запасу міської ради із земель оборони. Рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради №24 від 23.01.97 надано в постійне користування МСАП «Мінерал» земельну ділянку площею 0,83 га під будівництво цеху по переробці сапонітового борошна. 28.12.1998р. МСАП «Мінерал» було видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,9093га по вул. Козацькій , 176 (колишня вул. Дзержинського, 176). Дана земельна ділянка є фактично тією самою земельною ділянкою, яку МСАП "Мінерал" отримав ще в 1997 році. В той же час адміністративно-складська будівля площею 857,8 кв.м. продовжила знаходитись на даній земельній ділянці. 08.10.2013р. КП «Славутське бюро технічної інвентаризації» за заявою позивача проведена чергова технічна інвентаризація адміністративно-складської будівлі, в результаті якої виданий технічний паспорт на адміністративно-складську будівлю площею 857,8 кв.м. Дана будівля знаходиться на самостійному балансі позивача станом на 31.09.14.

У додаткових поясненнях по справі позивач обґрунтовує добросовісність заволодіння майном, зокрема про те, що згідно з ст. 388 ЦК України набувач є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати, що особа, у якої він придбав майно, не мала права його відчужувати. У розумінні ст. 344 ЦК України володілець має бути визнаний таким, що добросовісно заволодів нерухомим майном, якщо не буде доведено, що він, набуваючи майно у володіння, знав або повинен був знати про незаконність такого набуття, зокрема про те, що особа, у якої він придбав майно, не мала права його відчужувати: тобто якщо не спростовується факт його добросовісності як обов'язкової умови володіння з метою набуття прав власності. Визначення поняття добросовісності особи має враховуватися і в тлумаченні ст. 344 ЦК. Зокрема, особу, яка заволоділа майном, слід вважати добросовісною, якщо на момент заволодіння майном вона мала всі підстави вважати, що законний власник у майна відсутній, або якщо власник у майна є, то він втратив інтерес до цього майна. Добросовісність володільця такого майна у даному випадку обумовлена відсутністю або власника взагалі, або будь-яких претензій з боку попереднього його володільця. Вважає, що в основу поняття добросовісності володільця покладене, по-перше, правомірність дій володільця майна, по-друге, мовчання і бездіяльність попереднього власника протягом усього строку набувальної давності. Позивач почав абсолютно правомірно користуватися адміністративно-складською будівлею, яка знаходилась і знаходиться на земельній ділянці, яка була передана в користування позивачу на підставі рішення №24 від 23.01.1997р. засідання виконавчого комітету Славутської міської Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки площею 0,83 га в постійне користування МСАП «Мінерал». Тому позивач не вчиняв будь-яких неправомірних дій щодо, в т.ч. самовільного захоплення вказаної будівлі. Крім цього, з 1997-1998рр. відповідачами не вчинялись дії що, свідчили б про те, що будівля їм взагалі цікава або дій, направлених на повернення даної будівлі у їх володіння та користування. Відповідачі не звертались до позивача з листами та клопотання щодо оформлення будь-яких договорів на користування спірною будівлею. За весь цей час є відсутніми будь-які звернення відповідачів до правоохоронних органів або судів зі зверненнями або позовами щодо неправомірного заволодіння позивачем будівлею. При цьому представником відповідачів зазначено, що дана будівля не була включена до переліку об'єктів права комунальної власності Славутської міської ради, тому не перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Славута та/або на балансі будь-якого органу державної влади або органу місцевого самоврядування, а також у власності та/або користуванні будь-яких підприємств, установ, організацій.

Відповідачі у відзиві на позов проти позову заперечують, посилаючись на те, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, те, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності. При цьому право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Тому встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а відтак обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Однак, як вбачається з змісту позовної заяви позивач знав і свідомо користувався адміністративно-складською будівлею, яка йому не належала, за відсутності будь-яких доказів правомірності набуття ним цього майна. Звертається увага, що позивачем вказано, що МСАП «Мінерал» зверталося до виконавчого комітету Славутської міської ради з клопотанням про передачу в користування для виробничих потреб вказаної будівлі. Перебування нерухомого майна на балансі підприємства не породжує автоматичного права власності підприємства на це майно, та не надає позивачу права на розпорядження спірним майном. При цьому, із змісту ст. 344 ЦК України прямо не вбачається такої умови для визнання права власності на будівлю, як оформлення землекористування на ділянку під нею. Право власності за набувальною давністю може бути визнано за особою, яка добросовісно заволоділа чужим майном, а не здійснила самозахоплення майна. Позивачем суду не подані докази, з яких би вбачались підстави заволодіння спірним нерухомим майном. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позивачем не наведено підстав, з яких він заволодів нерухомим майном та не подано доказів на підтвердження добросовісності заволодіння цим нерухомим майном. Звертається увага, що адміністративно-складська будівля площею 857,8 кв.м. в м.Славута по вул.Козацькій, 176 ввійшла до комунальної власності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1281 від 22.10.1996р. „Про передачу майна військових містечок, що перебуває у державній власності, до комунальної власності місцевих органів самоврядування" та Акту прийомки (передачі) будівель, споруд на території в/містечка №1 від 10.12.1996р. №4.

Відповідачі у додаткових запереченнях зазначають, що володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а відтак обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Однак, як вбачається з змісту позовної заяви АТОВ «ВЕЛЕС» та доданих до нього документів, позивач знав і свідомо користувався адміністративно-складською будівлею, яка йому не належала, за відсутності будь-яких доказів правомірності набуття ним цього майна. Позивач не звертався до Славутської міської ради чи до виконавчого комітету Славутської міської ради з питанням щодо передачі вказаної будівлі в користування.

Ухвалою суду від 15.01.15 по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Хмельницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та ухвалою суду від 15.01.15 провадження у справі №924/1770/14 зупинено до отримання висновку судової експертизи. Ухвалою суду від 10.03.15 провадження у справі поновлено у зв'язку з отриманням висновку.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.10.96 N1281 «Про передачу майна військових містечок, що перебуває у державній власності, до комунальної власності місцевих органів самоврядування», зазначено, що до органів місцевого самоврядування передається по Хмельницькій області будівля №427 військового містечка №1 м. Славута.

Згідно акту приймання (передачі) будівель, споруд та території військового містечка №1, затвердженого начальником КЕУ ПРИКВО 12.02.96, від Шепетівської КЕЧ до Славутському міськвиконкому передана земельна ділянка площею 0,83га з будівлею 1/427 згідно технічної інвентаризації.

Згідно індивідуальної карточки обліку будівель рік побудови об'єкту- 1961р., а згідно довідки про балансову вартість на 1.04.1996р. остання після індексації склала - 12632,9 грн.

Рішенням виконкому Славутської міської ради № 371 від 19.12.96 земельна ділянка площею 0,83 га переведена в землі запасу міської ради із земель міністерства оборони.

Рішенням виконкому Славутської міської ради від 23.01.97 №24 МС "Мінерал" надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,83га. по вул. Дзержинського у м.Славута під будівництво цеху по переробці сапонітового борошна.

На підставі рішення Славутської міської ради народних депутатів VII сесії XXIII скликання від 22.12.1998р. №6 МСАП «Мінерал» надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,9093 га по вул. Дзержинського, 176 (переіменована на вул. Козацьку згідно рішення XI сесії 5-го скликання Славутської міської ради від 20.07.2007р. № 17-11/2007).

28.12.98 МСАП "Мінерал" видано державний акт серії І-ХМ №001301 на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,9093га.

Згідно засновницького договору АТОВ „Велес", зареєстрованого 3.11.2000р., МСАП «Мінерал» реорганізовано в АТОВ „Велес", який є правонаступником МСАП «Мінерал».

08.10.2013 КП «Славутське бюро технічної інвентаризації» виготовлена інвентаризація адміністративно-складської будівлі площею 857,8кв.м. по вул. Козацька,176 у м.Славута та виданий технічний паспорт.

Позивачем надано докази сплати земельного податку в 2013-14рр., укладення договору від 1.03.1998р. з Шепетівською КЕЧ про відпуск електроенергії позивачу та укладення договору МС «Мінерал» в квітні 2000р. з ДАЕК „Хмельницькобленерго" в особі Славутського РЕМ про надання електричної енергії.

Згідно довідки позивача про майно адміністративно-складська будівля площею 857,8кв.м. знаходиться на балансі позивача балансовою вартістю 86261,81грн., залишковою вартістю 68624,00грн.

Згідно Висновку про вартість майна №116 від 11.12.2014р., проведеного оцінювачем Приватним підприємцем Худецьким В.В., вартість адміністративно-складської будівлі площею 857,8кв.м. по вул. Козацька,176 у м.Славута становить 68642 грн.

Згідно листа КП «Славутське бюро технічної інвентаризації» №187 від 9.12.2014р. на адресу позивача повідомлено, що згідно архівних даних нежитлова будівля площею 857,8 кв.м. по вул. Козацькій,176 в м.Славута станом на 28.12.2012р. не зареєстрована.

Згідно Висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27.02.15 №108/15-26, проведеної Хмельницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за ухвалою суду від 15.01.15, об'єкт, зазначений як адміністративно-складське приміщення по вул. Козацька, 176, м. Славута є нерухомим майном площею 857,8кв.м. та відповідачє будівельним та іншим нормам та правилам, зокрема, СниП2.11.01-85, СниП2.09.02-85, ДБН В.1.2-14-2009, СТТУ БС 01-03.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги таке :

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів , крім інших, можуть бути визнання права.

Відповідно до ч.4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

На підставі зазначених норм позивачем подано позов до суду.

Судом враховується, що закріплені в зазначених нормах положення щодо набувальної давності набрали чинності з 01.01.2004р. з прийняттям Цивільного кодексу України. Водночас, згідно з п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу Укераїни правила ст.344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно, перебіг десятирічного строку володіння нерухомим майном розпочався 01.01.2001р. (за три роки до набрання чинності ЦК України).

Крім того, згідно з ч.2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Як убачається з матеріалів справи державна реєстрація позивача здійснена 3.11.2000р., що підтверджується Випискою з ЄДР від 11.11.2014р. Позивач є правонаступником Малого спільного підприємства з обмеженою відповідальністю „Мінерал" м.Славута, що підтверджується протоколом № 16 від 6.07.2000р., засновницьким договором позивача від 3.11.2000р. Відповідно позовачем дотримано і зазначених положень.

Згідно з ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Норми даної статті визначають ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Відповідно обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є те, що: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном набуття права власності. Така ж правова позиція у Постанові ВГСУ від 11.04.2013р. по справі №5006/32/173пн/2012.

Судом враховується, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник або особа, яка вважає себе власником майна. У даному випадку Славутська міська рада на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.10.96 №1281 та виконком Славутської міської ради відповідно до акту приймання (передачі) будівель, споруд та території військового містечка №1 від Шепетівської КЕЧ до Славутському міськвиконкому передана земельна ділянка площею 0,83га з будівлею 1/427 згідно технічної інвентаризації, вважають себе власниками спірного нерухомого майна - нежитлової будівлі площею 857,8 кв.м. по вул. Козацькій,176 в м.Славута.

Судом також не встановлено факту титульного володіння позивачем нерухомим майном. Факт того, що майно є нерухомим підтверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.10.96 №1281 та Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 27.02.15 №108/15-26, проведеної Хмельницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, за ухвалою суду від 15.01.15,

Підтвердженням відкритого володіння нерухомим майном - нежитловою будівлею, площею 857,8 кв.м. по вул.Козацькій,176 в м.Славута, може бути очевидне для третіх осіб безпосереднє користування будівлею та використання її для власної діяльності. Судом враховуються надані позивачем докази щодо укладення договору від 1.03.1998р. між МС „Мінерал" м.Славута, правонаступником якого став позивач, та Шепетівською КЕЧ про відпуск електроенергії позивачу та укладення МС „Мінерал" договору в квітні 2000р. з ДАЕК „Хмельницькобленерго" в особі Славутського РЕМ про надання електричної енергії. Однак, відсутні такі докази щодо самого позивача. При цьому надані докази сплати земельного податку не свідчать про володіння зазначеним нерухомим майном.

Щодо добросовістності заволодіння майном, то судом враховується, що володіння може бути добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, про те, що вона володіє незаконно чужою річчю і обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Така ж правова позиція у Постанові ВГСУ від 17.06.2014р. по справі №3/17-4969-2011 та від 20.08.2014р. по справі № 910/7635/13.

Всупереч ч. 1 ст.33 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем не доведено добросовістності заволодіння майном. За змістом ст. 344 ЦК України саме позивач як володілець за давністю володіння повинен довести добросовісність заволодіння чужим майном, оскільки він не має ніякого права на майно, а лише намагається набути право власності на майно.

Натомість МС „Мінерал" м.Славута, правонаступником якого став позивач, на момент заволодіння нежитловою будівлею, площею 857,8 кв.м. по вул.Козацькій,176 в м.Славута повинен був сприймати зазначене майно як чуже, оскільки рішенням виконкому Славутської міської ради від 23.01.97 №24 йому надано у постійне користування тільки земельну ділянку площею 0,83га. під будівництво цеху по переробці сапонітового борошна і ніяким чином не було врегульовано питання щодо передачі вищезазначеного нерухомого майна. При цьому МС „Мінерал" м.Славута не міг не знати, що володіння державним або комунальним нерухомим майном могло здійснюватися на договірних засадах, зокрема, в порядку, визначеному Законом України „Про оренду державного майна" від 10.04.1992р. Крім того, в схемі до акту вибору земельної ділянки, яка передувала рішенню ради від 23.01.97 №24, в межах земельної ділянки , що виділяється, відмічено позначенням будівлю.

За цих обставин МС „Мінерал" м.Славута, правонаступником якого став позивач, міг встановити власника, тому доводи позивача про добросовісність заволодіння спростовуються. При цьому судом враховується, що презумпція правомірності фактичного володіння (ст. 397 ЦК України ) у жодному разі не може спрацьовувати проти власника, у тому числі власника, який у належний спосіб не оформив свої повноваження.

Щодо того, що перевіркою Славутського райвідділу УМВС України в Хмельницькій області проведено перевірку і як вбачається з листа №3535 від 12.03.2015р. інформацію про неправомірне заволодіння майном не підтверджено, не спростовує висновків суду про недобросовісне заволодіння, а стосується кримінальних правопорушень.

У зв'язку із зазначеним, позовні вимоги не обґрунтовані, тому у їх задоволенні належить відмовити.

Судові витрати по справі у зв'язку із відмовою у позов покладаються на позивача згідно з ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 13, 33, 43, 49, 82-85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові Аграрного товариства з обмеженою відповідальністю "Велес", с. Ташки Славутський район Хмельницька область до Славутської міської ради м.Славута Хмельницька область, Виконавчого комітету Славутської міської ради м.Славута Хмельницька область про визнання за аграрним товариством з обмеженою відповідальністю "Велес" права власності за набувальною давністю на адміністративно-складську будівлю загальною площею 857,8 кв.м. по вул. Козацькій, 176 в м.Славута Хмельницької області відмовити.

Повне рішення складено 26.03.2015р.

Суддя Ю.П. Олійник

Віддрук. 1 прим. :

1 - до справи,