ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015 року Справа № 904/9272/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідача

суддів: Подобєда І.М., Пруднікова В.В. (зміна складу колегії суддів відбулася на підставі розпорядження секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 23.03.2015р. №218)

при секретарі судового засідання Мацекос І.М.

представники сторін не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод", м. Нікополь Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2015р. у справі № 904/9272/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонар",

м. Миколаїв

до Приватного акціонерного товариства "Нікопольський

ремонтний завод", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 36 139,66 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2015р. (суддя Бєлік В.Г.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонар" 31 365,91 грн - основного боргу, 569,59 грн - 3% річних, 4204,16 грн - інфляційних та 1 827,00 грн судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Нікопольський ремонтний завод" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що Позивачем порушений обов`язок щодо своєчасного надання рахунків та податкових накладних згідно з умовами п.п. 4.3. та 4.4. договору, що звільняє Відповідача від відповідальності за несвоєчасну оплату та дає право збільшити строк оплати товару пропорційно часу прострочення надання усіх документів. Зазначив, що суд не встановив факту та строку оплати. Таким чином, вважає, що прострочення оплати товару відсутнє. Окрім того звернув увагу, що постачання товару не відповідає специфікації в обсягах поставленого товару, що дає право на відстрочення його оплати до постачання Позивачем всієї партії товару (Текстоліту ПТ 80 мм) по специфікації №1. Вважає також, що оплата Текстоліту ПТ 20 мм у кількості 51,1 кг (вага, яка перевищує обумовлену специфікацією по даному виду товару) не регулюється умовами укладеного договору.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів скаржника заперечив з огляду на те, що Відповідачем факт прострочення з боку Позивача, зокрема, щодо ненадання рахунків-фактур та податкових накладних, не доведений; договором фіксація факту передачі документів разом з товаром не передбачена. Окрім того, відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України Відповідач не повідомляв Позивача про свій намір відмовитися від товару через відсутність будь-яких документів, що його стосуються. Зазначив, що Відповідачем не було надано копії реєстру виданих та отриманих податкових накладних, зареєстрованих в податковому органі, які б свідчили, що протягом 2014 року він не скористався правом на податковий кредит через відсутність податкових накладних. Стосовно невідповідності кількості поставленого товару обумовленій специфікаціями, вказав на відсутність вимог та повідомлень з боку Відповідача про недоотримання товару, відмови від товару відповідно до ст. 670 Цивільного кодексу України. Зазначив, що після прийняття рішення судом першої інстанції Відповідач частково виконав зобов`язання по оплаті товару в сумі 31 365,91 грн, про що надав платіжні доручення №№ 539,540 від 26.02.2015р. Просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу розглядати за відсутності представника Позивача.

Апелянт в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із терміновим відрядженням представника. Проте, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу з огляду на те, що обставини, за яких суд не може вирішити спір в даному судовому засіданні, відсутні; відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України керівник скаржника не був позбавлений права самостійно прийняти участь у судовому засіданні або направити іншого представника; клопотання скаржника про відкладення розгляду справи не підтверджено жодними доказами. З огляду на наведене, суд розцінює подане клопотання як зловживання процесуальними правами та затягування судового процессу.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 20.02.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонар " як постачальником (надалі - Позивач) та Приватним акціонерним товариством "Нікопольський ремонтний завод" як покупцем (надалі - Відповідач) був укладений Договір №250214/2 (надалі - Договір) строком дії до 31.12.2015р., а також додатки до нього (специфікації).

Відповідно до п.1.1. Договору Позивач зобов'язався поставити, а Відповідач прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення. Найменування, асортимент, номенклатура, якість, ціна, умови й строки поставки товару вказані у специфікаціях. Так, відповідно до специфікації №1 від 20.02.2014р. сторони узгодили постачання Текстоліту ПТ 80 мм кількістю 261,000 та Текстоліту ПТК 20 мм кількістю 182,000, відповідно до специфікації №2 від 25.02.2014р. - Текстоліту ПТ 80 мм кількістю 229,750.

На виконання умов Договору Позивач здійснив поставку Відповідачу товару на загальну суму 31 365,91 грн, що підтверджується видатковими накладними №РН-0001267 від 26.02.2014р. на суму 22281,60 грн та №РН-0001555 від 12.03.2014р. на суму 9 084,31 грн, підписаними обома сторонами (а.с. 21, 23), зокрема, з боку Відповідача уповноваженим довіреністю №224 від 11.03.2014р. представником Косуль О.Г. Отримання товару Відповідачем не заперечується.

Відповідно до пункту 4.1 Договору, Специфікацій №№ 1,2, оплата за товар здійснюється протягом 35 календарних днів з моменту поставки та виставлення рахунку на оплату.

Відповідач оплату товару вчасно не здійснив, внаслідок чого виникла заборгованість - 31 365,91 грн.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Таким чином, з огляду на те, що доказів оплати поставленого товару за Договором на час прийняття рішення у справі сторонами до суду надано не було, строк оплати по Договору настав 02.04.2014р. (за накладною № 1267) та 16.04.2014р. (за накладною № 1555), колегія суддів вважає правомірною позицію суду першої інстанції щодо стягнення з Відповідача заборгованості у сумі 31 365,91 грн. Заперечення апелянта з приводу того, що строк оплати не настав не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на те, що Відповідачем не доведено будь-якими доказами просрочення надання всіх документів по Договору Позивачем (п.3.4. Договору), що може бути підставою для застосування умови договору про збільшення строку оплати поставленого товару (п. 4.4. Договору). Натомість, в матеріалах справи містяться рахунки-фактури на оплату товару та податкові накладні від 26.02.2014р. та 12.03.2014р. (а.с.19,20, 23,24), тобто датовані датами здійснення господарської операції, а підписані Відповідачем видаткові накладні не містять жодних заперечень з приводу отриманого товару. Крім того, Відповідачем також не надано доказів звертання до Позивача щодо передачі документів, які стосуються товару; право Відповідача на відмову від Договору та повернення товару відповідно до ч. 2 ст. 666 Цивільного кодексу України останнім не реалізоване. З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає відкладальних умов для здійснення оплати за товар та застосування ч. 3 ст. 221 Господарського кодексу України.

Відповідач також посилається на порушення Позивачем умов договору щодо кількості товару. Проте, жодних дій відповідно до ч.1, 2 ст.670 Цивільного кодексу України Відповідачем вчинено не було, тому відповідно до ч.3 ст. 670 Цивільного кодексу України він зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору. При цьому, якщо договором строк оплати не встановлений, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

13.03.2015р. Позивачем до апеляційного суду були надані платіжні доручення про сплату боргу у сумі 31 365,91 грн (№ 539 від 26.02.2015р. в сумі 22 281,60 грн та № 540 в сумі 9084,31 грн, а.с. 74,75). Проте, колегія суддів зазначає, що сплата Відповідачем суми боргу після прийняття рішення у справі про його стягнення не може бути підставою для скасування рішення, оскільки не змінює обставин справи на час його винесення. Докази сплати боргу можуть бути пред`явлені до Державної виконавчої служби після відкриття виконавчого провадження для врахування при виконанні наказу суду у цій справі.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% річних за період прострочення з 03.04.2014р. по 13.11.2014р. (у сукупності по кожній накладній) становлять 569,59 грн, інфляційні втрати, розраховані по двом накладним з урахуванням індексу інфляції з квітня по жовтень 2014 року, складають 4 204,16 грн, вірно розраховані Позивачем та правомірно стягнуті з Відповідача судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод", м. Нікополь Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2015р. у справі № 904/9272/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку з дати її прийняття.

Повний текст постанови складений 01 квітня 2015р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя В.В. Прудніков

Суддя І.М. Подобєд