ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р.Справа № 922/799/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Маби-компани", м. Мінськ
до ФОП ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 102742,20 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю № 509 від 27.02.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Маби-компани" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості станом на 12.11.2014 р. 5250,70 Євро (еквівалент 102742,20 грн. за офіційним обмінним курсом НБУ (19,567333) станом на 12.11.2014 р.) основної заборгованості з урахуванням індексу інфляції, розрахунку 3% річних у розмірі 1470,68 грн., пені у розмірі 11484,05 грн. та штрафу у розмірі 800,00 грн. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката у розмірі 8805,29 грн. та суму судового збору у розмірі 2506,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по оплаті послуг за договором № 050314БГ перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 05.03.2014 р.

Ухвалою суду по справі від 12.02.2015 р. було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 03.03.2015 р. о 10:40.

03.03.2015 р. судом розгляд справи було відкладено на 17.03.2015 р. о 10:00.

Представники сторін до початку судового засідання призначеного на 17.03.2015 р. надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу (вх. № 10373 від 17.03.2015 р.), яка судом була задоволена.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 16.03.2015 р. за вх. № 9874, надав відзив на позовну заяву з додатком, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву представник відповідача просив суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити у розмірі:

- 4550,00 Євро заборгованості за надані послуги;

- 700,50 Євро інфляційного збільшення;

- 11484,05 грн. пені;

- 1470,68 грн. 3% річних;

- 800,00 грн. штрафу;

- 8805,29 грн. витрат на послуги адвоката.

У судовому засіданні призначеному на 17.03.2015 р. була оголошена перерва до 25.03.2015 р. о 10:00.

Представник відповідача до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу (вх. № 11781 від 25.03.2015 р.). Дана заява не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін, тому приймається судом та підлягає задоволенню.

Представник позивача в призначене судове засідання не з'явився.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 17.03.2015 р. за вх.№ 10262, надав документи згідно супровідного листа, які судом долучені до матеріалів справи.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 17.03.2015 р. за вх.№ 10226, надав клопотання про уточнення позовних вимог, яке судом долучено до матеріалів справи.

В задоволенні клопотання представника про уточнення позовних вимог, яке за своєю суттю є заявою про збільшення розміру позовних вимог, господарський суд вважав за необхідне відмовити, оскільки позивачем не було надано до суду доказів надіслання копії даного клопотання відповідачу в порядку передбаченому ст. 56 ГПК України.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 24.03.2015 р. за вх. № 11563, надав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю бути присутнім у призначеному судовому засіданні, яке судом долучено до матеріалів справи.

Господарський суд, розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, вважав за необхідне в його задоволенні відмовити як в необґрунтованому, оскільки представником позивача до клопотання не були надані відповідні докази в його підтвердження.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 25.03.2015 р. за вх. № 11740, надав документи згідно заяви, які судом долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову з урахуванням обставин зазначених у відзиві на позовну заяву.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, встановив наступне.

05.03.2014 р. між позивачем (перевізник) та відповідачем (експедитор) був укладений договір № 050314БГ перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (надалі - договір).

Пунктом 5.1. договору було передбачено, що розмір оплати послуг перевізника фіксується в Заявці.

Пунктом 5.2. договору було передбачено, що разом з рахунком на перевезення перевізник направляє експедитору оригінал CMR, засвідчений отримувачем вантажу та акт виконаних робіт.

Згідно п. 5.4. договору експедитор здійснює оплату рахунків перевізника на протязі 21 банківського дня з моменту отримання документів зазначених у п.5.2. договору, якщо інше не зазначено у заявці, при відсутності в CMR, яких-будь зауважень, стосовно перевезення.

Відповідно до Заявки - договір № БГ05062014 від 05.03.2014 р. грошові зобов'язання відповідача були визначені в сумі 5700,00 Євро з яких 1710,00 Євро передплата після затаможки, залишок 7-10 б/днів б/н по оригіналам документів.

Також, у заявці були визначені відповідні умови за порушення яких був встановлений штраф у розмірі 800,00 грн.

Пунктом 8.3. договору було передбачено, що правом, яке регулює цей договір, є матеріальне право України.

Судом встановлено, що відповідачем 21.03.2014 р. згідно платіжного доручення в іноземній валюті № 6 було сплачено позивачу 1150,00 Євро.

01.08.2014 р. між сторонами була укладено додаткова угода до договору згідно якої була змінена валюта договору на російські рублі.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.08.2014 р. заборгованість відповідача за договором становила 4550,00 Євро, що еквівалентно 72825,81 грн. за офіційним обмінним курсом НБУ (16,005672) станом на 01.08.2014 р., та еквівалентно 215761,00 руб РФ за офіційним обмінним курсом НБУ (2,96269961) станом на 01.08.2014 р.

13.10.2014 р. відповідач сплатив позивачу за договором 30000,00 руб. РФ згідно платіжного доручення в іноземній валюті № 8.

За таких обставин станом на 13.10.2014 р. заборгованість відповідача за договором становила 185761,00 руб.РФ, що еквівалентно 63667,73 грн. за офіційним обмінним курсом НБУ (0,34274) станом на 12.11.2014 р.

При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи не міститься доказів сплати відповідачем позивачу 185761,00 руб.РФ, еквівалент 63667,73 грн., боргу за виконане перевезення станом на 12.11.2014 р.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Також, відповідно до ч.1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

З огляду на вищевикладене господарський суд прийшов до висновку, що сума основного боргу за виконане перевезення у розмірі 185761,00 руб.РФ, що еквівалентно 63667,73 грн. за офіційним обмінним курсом НБУ (0,34274) станом на 12.11.2014 р., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Пунктом 3.1.8. договору було передбачено, що у разі несвоєчасної оплати експедитор сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочки.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та статті 231 Господарського кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, штраф та пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф не залежить.

Особливості порядку застосування штрафних санкцій передбачено статтею 232 Господарського кодексу України, відповідно до частини 6 якої, нарахування таких санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платник коштів сплачує на користь їхнього одержувача за прострочення платежу, пеню в розмірі встановленому угодою сторін. Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також, в частині 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, враховуючи умови договору щодо валюти договору з 01.08.2014 р. - російський рубель, та те, що станом на 01.09.2014 р. сума боргу за договором становила 215761,00 руб РФ, що станом на 12.11.2014 р. еквівалентно 73949,93 грн. за офіційним курсом НБУ, судом була перерахована сума пені у розмірі 11484,05 грн. згідно позовних вимог позивача та його розрахунку за період з 26.04.2014 р. по 01.09.2014 р. та встановлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 5537,13 грн. за даний період.

Щодо вимог позивача про стягнення суми штрафу у розмірі 800,00 грн. суд зазначає, що дана вимога позивача не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази порушення відповідачем умов викладених у Заявці - договорі № БГ05062014 від 05.03.2014 р.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги норми законодавства, враховуючи умови договору щодо валюти договору до 01.08.2014 р. - Євро, з 01.08.2014 р. - російський рубель, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних не підлягають задоволенню, оскільки індекс інфляції визначається Державним комітетом статистики України лише для національної валюти України - гривні.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних суд зазначає, що судом була перерахована сума 3% річних, яка була визначена у гривні згідно позовних вимог позивача, та встановлено, що з відповідача підлягає стягненню сума 3% річних за період з 26.04.2014 р. по 12.11.2014 р. у розмірі 1190,26 грн.

За таких обставин господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 185761,00 руб.РФ, що еквівалентно 63667,73 грн. за офіційним обмінним курсом НБУ (0,34274) станом на 12.11.2014 р., пені у розмірі 5537,13 грн. та 3% річних у розмірі 1190,26 грн.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

У відповідності до вимог ст. 2 Закону України "Про адвокатуру" адвокатом визначається особа, яка відповідає встановленим цією статтею певним кваліфікаційним вимогам та яка одержала в Україні свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно ст. 12 цього Закону оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатом.

Проте у відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем не доведено суду, що послуги за договором № 377/07 від 07.07.2014 р. здійснювалися адвокатом, та позивачем було витрачено 8805,29 грн. на послуги адвоката пов'язані з розглядом даної справи у господарському суді Харківської області.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката у розмірі 8805,29 грн. не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, господарський суд на підставі ст. 49 ГПК України вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у пропорційному розмірі задоволених позовних вимог, яка становить 1407,90 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 2, 12 Закону України "Про адвокатуру", ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 231, 232, 307, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625, 628, 629, 909 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 48, 49, 56, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (Україна, 61145, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, п/р НОМЕР_2 в ПАТ "Креді Агріколь Банк" МФО 300614) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Маби-компани" (Республіка Білорусь, 220140, м. Мінськ, вул. Притицького, буд. 83, кім. 32Н, УНН 100393861, ОКПО 14591039; р/р 002 (біл. руб.), в/р 015 (Євро, дол. США, рос. руб.) у ВАТ "Белорусский Народний банк" МФО 153001765) суму основного боргу у розмірі 185761,00 руб.РФ, що еквівалентно 63667,73 грн. за офіційним обмінним курсом НБУ (0,34274) станом на 12.11.2014 р., пеню у розмірі 5537,13 грн., 3% річних у розмірі 1190,26 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1407,90 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 30.03.2015 р.

Суддя Д.О. Доленчук