ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року Справа № 911/4630/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Карабаня В.Я.,

суддів: Ємельянова А.С.,

Ковтонюк Л.В.

за участю представників сторін: Артеменко Н.М., Братищенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сорс"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 16.02.2015
у справі № 911/4630/14 господарського суду Київської області
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сорс"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Німецько-українська науково-виробнича фірма "Бровафарма"
простягнення 133 107,94 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 22.12.2014 (суддя Бабкіна В.М.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 (колегія у складі суддів: Сухового В.Г., Мальченко А.О., Жук Г.А.) рішення господарського суду Київської області від 22.12.2014 залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015, товариство з обмеженою відповідальністю "Сорс" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 та рішення господарського суду Київської області від 22.12.2014, як такі, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Дослідивши матеріали справи, Вищий господарський суд України

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Сорс" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Німецько-українська науково-виробнича фірма "Бровафарма" про стягнення 133 107,94 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач послався на те, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Сорс" як постачальником та товариством з обмеженою відповідальністю "Німецько-українська науково-виробнича фірма "Бровафарма" як покупцем 29.07.2014 було укладено договір поставки № 82 згідно якого, за твердженням позивача, він поставив відповідачу за видатковою накладною № 272 від 25.09.2014, яка підписана на підставі рахунку від 24.09.2014, по замовленню покупця № 22370 борну кислоту (фармакопейної якості) на суму 133 107,94 грн. Згідно умов договору остаточний розрахунок за товар здійснюється покупцем протягом 5 банківських днів з моменту отримання від продавця видаткової накладної на товар. Однак відповідач станом на дату заявлення позову за отриманий товар не розрахувався.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов вказав про те, що позивач поставив йому товар за видатковою накладною № 272 від 25.09.2014, та одночасно передав рахунок на оплату від 24.09.2014, проте сторонами не погоджено ціну, кількість товару, як це передбачено умовами п. 1.2 договору поставки № 82 від 29.07.2014. Про невідповідність ціни товару, вказаної у видатковій накладній, 30.09.2014 відповідач повідомив позивача одразу після поставки товару на склад покупця листом про те, що товар повинен постачатися за кількістю та ціною вказаних у Специфікаціях до договору, до моменту поставки такі специфікації не були надані покупцю та не були підписані ним, з огляду на зазначене відповідач просив позивача протягом 7 днів забрати поставлений товар зі складу покупця, крім того, 25.09.2014 товар було отримано особою, яку покупець не уповноважував та якій не видавав довіреності на отримання товару від постачальника за договором поставки № 82 від 29.07.2014.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не було надано доказів щодо узгодження сторонами ціни товару. Ухвалою господарського суду Київської області від 13.11.2014 було зобов'язано позивача надати суду замовлення покупця № 22370 від 24.09.2014, проте, як вказано в рішенні від 22.12.2014, позивачем не підтверджено факту складання відповідачем замовлення № 22370 від 24.09.2014, проти якого останній заперечує, також видаткова накладна № 272 від 25.09.2014, на підставі якої було отримано товар, не є належним доказом щодо передачі товару та прийняття його уповноваженою відповідачем особою, тобто позивачем належним чином не доведено позовні вимоги, як того вимагає ст. 33 ГПК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Київський апеляційний господарський суд погодився з такими висновками господарського суду Київської області.

З зазначеними висновками погоджується і Вищий господарський суд України, оскільки вони відповідають чинному законодавству України та матеріалам справи. Підстав для задоволення касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Сорс" немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сорс" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 у справі № 911/4630/14 залишити без змін.

Головуючий В.Карабань

судді: А.Ємельянов

Л.Ковтонюк