ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.03.15р. Справа № 904/111/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "ДНІПРОСТАЛЬ", м. Дніпропетровськ

про стягнення 441 286,38 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: Хомяк О.П., довіреність № 71-01/14 від 10.01.2014 року, представник;

від відповідача: Штифурко Ю.І., довіреність № 157 від 20.05.2014 року, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДНІПРОВАЖМАШ" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "ДНІПРОСТАЛЬ" про стягнення заборгованості у сумі 441 286,38 грн., з яких: 302 094,56 грн. - основна сума боргу, 50 503,59 грн. - пеня, 81 859,98 грн. - інфляційні втрати, 6 828,25 грн. - 3% річних. Судовий збір у сумі 8 825,73 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки № 98-13/1249 від 14.10.2013 року внаслідок часткової оплати товару, поставленого позивачем на загальну суму 1 866 000,00 грн. відповідно до специфікації № 1 від 14.10.2013 року.

При цьому позивач зазначає, що поставлений ним товар відповідач сплатив частково у сумі 1 563 905,44 грн., у зв'язку з чим і заборгував 302 094,56 грн., на які позивач нарахував пеню у сумі 50 503,59 грн., інфляційні втрати у сумі 81 859,98 грн., 3% річних у сумі 6 828,25 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з наведених у ньому підстав.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти стягнення пені у будь-якому розмірі та вважає, що у позивача відсутні будь-які підстави для нарахування пені. Обґрунтовує це тим, що відповідно до чинного законодавства та укладеного між ним та позивачем договором № 98-13/1249 від 14.10.2013 року застосування пені за порушення грошових зобов'язань не передбачено.

У судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, аналогічні за змістом відзиву на позов.

16.03.2014 року відповідач подав письмове клопотання про розстрочку сплати суми боргу, штрафних санкцій та судового збору на двадцять чотири місяці, проти чого представник позивача заперечує (а.с.124-125 том 1).

Розгляд справи призначався на 09.02.2015 року, 02.03.2015 року, 16.03.2015 року, 17.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2015 року за клопотанням представників сторін строк розгляду спору продовжувався на 15 днів до 28.03.2015 року включно.

У судовому засіданні 17.03.2015 року проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством "ДНІПРОВАЖМАШ" (далі - Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "ДНІПРОСТАЛЬ" (далі - Відповідач, Покупець) було укладено договір поставки № 98-13/1249 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення, далі - товар. Найменування, асортимент, номенклатура, сортимент, кількість, ціна, умови та строк поставки товару вказано у специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до даного договору, які є невід'ємною його частиною.

За пунктом 2.1. договору ціна товару, що постачається за даним договором, визначається у гривнях та зазначається у специфікаціях до цього договору. Ціна товару не включає ПДВ, порядок нарахування якого встановлений Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 2.4. договору сума договору складається із сум усіх специфікацій, які є невід'ємною частиною договору.

Товар за даним договором постачається на умовах, вказаних у специфікаціях до даного договору, згідно з ІНКОТЕРМС у редакції 2010 року (пункт 3.1. договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору розрахунки за даним договором здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості партії товару на рахунок постачальника у повному обсязі. Умови оплати кожної партії товару зазначені у специфікаціях до цього договору. При оплаті з відстрочкою платежу оплата здійснюється покупцем за фактично прийняту вагу (прийняту кількість).

Даний договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та діє до 30 квітня 2014 року, а в частині не виконаних зобов'язань за договором - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (пункт 10.1. договору).

За узгодженою між сторонами специфікацією № 1 від 14.10.2013 року до договору передбачена поставка наступного товару: шлаковня V=4,5 м3, ч. 56 1469 184 СБ у кількості 10 шт. за ціною 145 000,00 грн. за одиницю на загальну суму 1 450 000,00 грн. без ПДВ; траверса для транспортування шлаковен, ч. 56 1414 103 у кількості 3 шт. за ціною 35 000,00 грн. за одиницю на загальну суму 105 000,00 грн. без ПДВ. Усього - на суму 1 866 000,00 грн. з ПДВ (а.с. 25 том 1).

На підставі договору позивачем був поставлений відповідачу обумовлений специфікацією № 1 товар на загальну суму 1 866 000,00 грн. за наступними видатковими накладними: № 62/45 від 15.01.2014 року на суму 174 000,00 грн., № 62/128 від 30.01.2014 року на суму 174 000,00 грн., № 62/149 від 04.02.2014 року на суму 348 000,00 грн., № 62/240 від 19.02.2014 року на суму 174 000,00 грн., № 62/250 від 24.02.2014 року на суму 174 000,00 грн., № 62/310 від 03.03.2014 року на суму 126 000,00 грн., № 62/461 від 02.04.2014 року на суму 174 000,00 грн., № 62/509 від 15.04.2014 року на суму 174 000,00 грн., № 62/511 від 25.04.2014 року на суму 174 000,00 грн., № 62/706 від 22.05.2014 року на суму 174 000,00 грн. (а.с. 14, 19, 31, 38, 45, 56, 63, 70, 77 том 1).

Поставлений товар відповідачем оплачено частково на загальну суму 1 563 905,44 грн., що підтверджується наступними банківськими виписками: за 26.03.2014 року - 330 000,00 грн., за 10.04.2014 року - 241 500,00 грн.; за 26.05.2014 року - 288 823,25 грн.; за 23.06.2014 року - 633 672,96 грн.; за 14.10.2014 року - 32 163,79 грн.; за 13.11.2014 року - 37 745,44 грн. (а.с. 83 - 88 том 1).

Причиною виникнення спору є несплата відповідачем залишку грошових коштів у сумі 302 094,56 грн. за поставлений товар на загальну суму 1 866 000,00 грн. (1 866 000,00 - 1 563 905,44 = 302 094,56).

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За частиною першою статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема, із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 4.1. договору та специфікації № 1 від 14.10.2013 року, якою визначений строк оплати поставленої продукції протягом 60-ти календарних днів після поставки товару, строк оплати є таким, що настав: за накладною № 62/45 - 18.03.2014 року, за накладною № 62/128 - 01.04.2014 року, за накладною № 62/149 - 08.04.2014 року, за накладною № 62/240 - 22.04.2014 року, за накладною № 62/250 - 26.04.2014 року, за накладною № 62/310 - 03.05.2014 року, за накладною № 62/461 - 03.06.2014 року, за накладною № 62/509 - 17.06.2014 року, за накладною № 62/511 - 25.06.2014 року, за накладною № 62/706 - 22.07.2014 року.

Станом на час вирішення спору жодних доказів щодо сплати відповідачем 302 094,56 грн. залишку грошових коштів за отриману продукцію відповідач суду не надав.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 302 094,56 грн. підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За змістом пункту 7.5. договору у випадку несвоєчасного здійснення розрахунків по даному договору покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Заявлена позивачем до стягнення пеня за несвоєчасну оплату поставленого товару за договором розрахована у загальній сумі 50 503,59 грн. за період з 17.03.2014 року по 31.12.2014 року (а.с. 9, 117 том 1).

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені встановлено, що він здійснений без дотримання вимог статей 252, 254 Цивільного кодексу України щодо початку та закінчення строку для виконання зобов'язань. Також позивачем не враховані роз'яснення пункту 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з якими день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Тому заявлена до стягнення пеня підлягає зменшенню і з урахуванням шестимісячного строку нарахування штрафних санкцій, встановленого частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України та меж позовних вимог згідно зі статтею 83 Господарського процесуального кодексу України, буде складати 49 831,42 грн., з яких:

- 495,78 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 18.03.2014 року по 25.03.2014 року;

- 51,29 грн. із заборгованості у сумі 18 000,00 грн. за період з 02.04.2014 року по 09.04.2014 року;

- 247,89 грн. із заборгованості у сумі 348 000,00 грн. за період з 08.04.2014 року по 09.04.2014 року;

- 221,71 грн. із заборгованості у сумі 124 500,00 грн. за період з 10.04.2014 року по 15.04.2014 року;

- 2 657,14 грн. із заборгованості у сумі 124 500,00 грн. за період з 16.04.2014 року по 25.05.2014 року;

- 3 079,56 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 22.04.2014 року по 25.05.2014 року;

- 141,04 грн. із заборгованості у сумі 9 676,75 грн. за період з 26.05.2014 року по 22.06.2014 року;

- 5 253,37 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 26.04.2014 року по 22.06.2014 року;

- 3 345,04 грн. із заборгованості у сумі 126 000,00 грн. за період з 03.05.2014 року по 22.06.2014 року;

- 1 811,51 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 03.06.2014 року по 22.06.2014 року;

- 543,45 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 17.06.2014 року по 22.06.2014 року;

- 1 399,45 грн. із заборгованості у сумі 24 003,79 грн. за період з 23.06.2014 року по 13.10.2014 року;

- 10 053,86 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 25.06.2014 року по 13.10.2014 року;

- 2 589,83 грн. із заборгованості у сумі 165 840,00 грн. за період з 14.10.2014 року по 12.11.2014 року;

- 3 267,29 грн. із заборгованості у сумі 128 094,56 грн. за період з 13.11.2014 року по 25.12.2014 року;

- 14 673,21 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 22.07.2014 року по 31.12.2014 року.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних розраховані за період з 17.03.2014 року по 31.12.2014 року у сумі 6 828,25 грн. За результатом перевірки здійсненого розрахунку встановлено, що позивачем не дотримано вимог статей 252, 254 Цивільного кодексу України щодо початку та закінчення строку для виконання зобов'язань.

Тому заявлені до стягнення 3% річних підлягають зменшенню і з урахуванням меж позовних вимог згідно зі статтею 83 Господарського процесуального кодексу України, будуть складати 5 477,60 грн., з яких:

- 114,41 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 18.03.2014 року по 25.03.2014 року;

- 11,84 грн. із заборгованості у сумі 18 000,00 грн. за період з 02.04.2014 року по 09.04.2014 року;

- 57,21 грн. із заборгованості у сумі 348 000,00 грн. за період з 08.04.2014 року по 09.04.2014 року;

- 470,71 грн. із заборгованості у сумі 124 500,00 грн. за період з 10.04.2014 року по 25.05.2014 року;

- 486,25 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 22.04.2014 року по 25.05.2014 року;

- 22,27 грн. із заборгованості у сумі 9 676,75 грн. за період з 26.05.2014 року по 22.06.2014 року;

- 400,44 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 26.04.2014 року по 22.06.2014 року;

- 528,16 грн. із заборгованості у сумі 126 000,00 грн. за період з 03.05.2014 року по 22.06.2014 року;

- 286,03 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 03.06.2014 року по 22.06.2014 року;

- 85,81 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 17.06.2014 року по 22.06.2014 року;

- 15,78 грн. із заборгованості у сумі 24 00,379 грн. за період з 23.06.2014 року по 13.10.2014 року;

- 1 573,15 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 25.06.2014 року по 13.10.2014 року;

- 408,92 грн. із заборгованості у сумі 165 840,00 грн. за період з 14.10.2014 року по 12.11.2014 року;

- 315,85 грн. із заборгованості у сумі 128 094,56 грн. за період з 13.11.2014 року по 25.12.2014 року;

- 700,77 грн. із заборгованості у сумі 174 000,00 грн. за період з 22.07.2014 року по 31.12.2014 року.

Заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати у сумі 81 859,98 грн. розраховані за період з квітня 2014 року по листопад 2014 року.

За результатом перевірки здійсненого розрахунку встановлено, що він здійснений без дотримання вимог статей 252, 254 Цивільного кодексу України щодо початку та закінчення строку для виконання зобов'язань. Крім того, позивачем не враховані роз'яснення пункту 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з якими день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Не дотриманий позивачем також і порядок розрахунку інфляційних втрат відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/298/2012).

З огляду на викладене, приймаючи до уваги межі позовних вимог згідно зі статтею 83 Господарського процесуального кодексу України, а також враховуючи здійснені відповідачем платежі за спірним договором, інфляційні втрати складатимуть 49 863,00 грн., з яких:

4 731,00 грн. - за накладною № 62/149 із заборгованості у сумі 124500,00 за травень 2014 року з урахуванням індексу інфляції 103,8%;

6 708,77 грн. - за накладною № 62/240, з яких: 6612,00 грн. із заборгованості у сумі 174000,00 грн. за травень 2014 року з урахуванням індексу інфляції 103,8%; 96,77 грн. із заборгованості у сумі 9676,75 грн. за червень 2014 року з урахуванням індексу інфляції 101,0%;

8 352,00 грн. - за накладною № 62/250 із заборгованості у сумі 174000,00 грн. за травень - червень 2014 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 104,8% (фактично сума інфляції складає 8418,12 грн., однак з урахуванням статті 83 Господарського процесуального кодексу України обмежена до суми, заявленої позивачем);

1 260,00 грн. - за накладною № 62/310 із заборгованості у сумі 126000,00 грн. за червень 2014 року з урахуванням індексу інфляції 101,0%;

993,30 грн. - за накладною № 62/509 із заборгованості у сумі 24003,79 грн. за липень - вересень 2014 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 104,1%;

13 549,93 грн. - за накладною № 62/511, з яких: 7200,28 грн. із заборгованості у сумі 174000,00 грн. за липень - вересень 2014 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 104,1%; 6349,65 грн. із заборгованості у сумі 128094,56 грн. за листопад - грудень 2014 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 105,0%;

14 268,00 грн. - за накладною № 62/706 із заборгованості у сумі 174000,00 грн. за серпень - листопад 2014 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 108,2% (фактично сума інфляції складає 14321,24 грн., однак з урахуванням статті 83 Господарського процесуального кодексу України обмежена до суми, заявленої позивачем).

За відсутності правових підстав інфляційні втрати за накладними №№ 62/45, 62/128, 62/461 не нараховуються.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково у загальній сумі 407 266,58 грн., з яких: 302 094,56 грн. - основний борг, 5 477,60 грн. - 3% річних, 49 831,42 грн. - пеня, 49 863,00 грн. - інфляційні втрати.

Заявлене відповідачем клопотання про відстрочку виконання судового рішення не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обґрунтовуючи клопотання, відповідач посилається на те, що внаслідок політичної та економічної кризи він перебуває у тяжкому фінансовому становищі. Також зазначає, що негайне задоволення вимог позивача може призвести до погіршення фінансового положення і як наслідок призвести до остаточного зупинення діяльності заводу. При цьому налає копію фінансового звіту на 30.09.2014 року.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до пункту 7.1.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

За змістом пункту 7.2. зазначеної постанови підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

За статтею 33 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних та допустимих доказів на підтвердження фінансового стану на час розгляду заяви із розгорнутим аналізом активів за всіма видами майна та наявності грошових коштів на усіх банківських рахунках боржником не надано.

Боржником не наведено доказів прийняття ним заходів щодо зміни способу погашення заборгованості в позасудовому порядку з використанням існуючих правових механізмів.

Що ж до загального економічного та політичного стану країни, то його наслідки торкаються обох сторін у процесі їх підприємницької діяльності.

Отже, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що його скрутний фінансовий стан утворився внаслідок об'єктивних підстав, а не внаслідок його власної господарської діяльності.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 8 145,33 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 78, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "ДНІПРОСТАЛЬ" (49051, м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, буд. 4, ідентифікаційний код 33718431) на користь Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (49600, м. Дніпропетровськ, вул. Сухий Острів, буд. 3, ідентифікаційний код 00168076) основний борг у сумі 302 094,56 грн., 3% річних у сумі 5 477,60 грн., пеню у сумі 49 831,42 грн., інфляційні втрати у сумі 49 863,00 грн., судовий збір у сумі 8 145,33 грн.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "ДНІПРОСТАЛЬ" про розстрочку виконання судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.2015 року.

Суддя І.І. Колісник