ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 березня 2015 р. Справа № 903/154/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БМ ТРАНС»

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні логістичні рішення»

про стягнення 125280грн. 95коп.

Суддя Сур'як О.Г.

Представники :

від позивача: Рукавіцина Я.Ю.- представник за довіреністю від 15.01.2015р.

від відповідача: н/з

Позивачу роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.22 ГПК України.

Заяви про відвід судді та фіксацію судового процесу технічними засобами не поступило.

В судовому засіданні відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позивач - ТОВ "БМ ТРАНС" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача - ТОВ "Транспортні логістичні рішення" 125350,80грн., в тому числі 93130,80грн. основної заборгованості за надані послуги по перевезенню вантажу за маршрутом Німеччина - Україна згідно договору перевезення вантажу від 25.09.2014р. №301 та заявок №47, №48, №49, №50, №51 від 22.10.2014р., 14992,52грн. штрафу, 8847,70грн. пені за період з 13.11.2014р. по 10.02.2015р., 947,99грн. 3% річних за період з 13.11.2014р. по 10.02.2015р. та 7431,79грн. інфляційних нарахувань за період листопад - грудень 2014р.

Свої вимоги обґрунтовує наступним.

Згідно договору перевезення вантажу №301 від 25.09.2014р. позивач за замовленням відповідача надав послуги по перевезенню вантажу за маршрутом Німеччина-Україна, що підтверджується CMR (міжнародними транспортними накладними), заявками на перевезення вантажу та рахунками на оплату. Відповідно до умов договору відповідач повинен здійснити розрахунок за виконане перевезення протягом 5 банківських днів після отримання оригіналів документів. Однак у визначений строк відповідач своїх зобов'язань не виконав, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість на суму 93130,80грн. Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань відповідачу нараховано 14992,52грн. штрафу, 8795,49грн. пені, 930,35грн. 3 % річних та 7431,79грн. інфляційних нарахувань.

В судовому засіданні оглянуто оригінали документів, доданих до позовної заяви та необхідні їх копії долучені до матеріалів справи.

Позивач позовні вимоги підтримав, в судовому засіданні 30.03.2015р. подав суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить зменшити позовні вимоги, в зв'язку з уточненням періодів нарахування штрафних санкцій та 3 % річних та стягнути з відповідача 93130,80грн. основної заборгованості, 14992,52грн. штрафу, 8795,49грн. пені, 930,35грн. 3 % річних за період з 14.11.2014р. по 09.02.2015р. та 7431,79грн. інфляційних нарахувань за період з листопада 2014р. по грудень 2014р., всього 125280,95грн.

Відповідно до ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Заява позивача про зменшення позовних вимог подана до прийняття рішення, відповідає вимогам ст.22 ГПК України та прийнята судом.

Крім того, позивачем подана заява (вх..№01-67/10/15 від 16.02.2015р.) про забезпечення позову, згідно якої останній просить суд вжити заходи по забезпеченню позову та накласти арешт на рухоме і нерухоме майно відповідача та на грошові кошти, що знаходяться на поточному рахунку та на всіх існуючих рахунках ТОВ «Транспортні логістичні рішення».

Як на підставу для забезпечення позову, позивач посилається на те, що на даний час відповідач не бажає повертати борг та не вживає жодних заходів для врегулювання даної ситуації, про що свідчить велика кількість негативних відгуків на транспортно-інформаційному сервері lardi-trans.com, а також велика кількість задоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача. В заяві позивач вказує, що ТОВ «БМ ТРАНС» може зазнати значні збитки внаслідок неможливості виконання рішення суду.

Розглянувши заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст..66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими, пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійсненні розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Позивачем не подано належних та допустимих доказів того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду в майбутньому.

Слід також зазначити, що вжиття заходів до забезпечення позову не повинно перешкоджати господарській діяльності особи, яка здійснює таку діяльність. При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки обмеження, визначені щодо господарюючого суб'єкта, можуть призвести до незворотних наслідків.

В заяві про забезпечення позову не наведено та позивачем (на виконання ухвал суду від 16.02.2015р. та від 02.03.2015р.) не подано жодного доказу наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заходів до забезпечення позову та доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду, а тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, відзиву на позовну заяву суду не надав та не скористався своїм правом взяти участь в судовому засіданні, хоча був повідомлений про розгляд справи в суді.

Згідно п.3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р.у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, згідно ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Враховуючи те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов'язковою, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи в даному судовому засіданні за наявними в ній матеріалами згідно ст.75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

25.09.2014р. між позивачем - ТОВ «БМ ТРАНС» (Перевізник) та відповідачем - ТОВ «Транспортні логістичні рішення» (Експедитор) було укладено договір перевезення вантажу №301.

Згідно п.1.1 договору експедитор замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях, а також у міських та міжміських сполученнях по території України.

Відповідно до п.2.1.1 договору експедитор зобов'язується надавати вантажі для перевезень на підставі узгодженого «Замовлення на перевезення», що є невід'ємною частиною цього договору, в якому вказані: пункт завантаження, дата і час прибуття в пункт завантаження, пункт розвантаження, контактні особи та їх телефони, назва та характеристика вантажу, об'єм та вага вантажу, вартість перевезення, додаткові вимоги.

На виконання умов договору відповідно до заявок на перевезення вантажу (міжнародне) №№47-51 позивач здійснив перевезення вантажу (електрообладнання) автомобілями марки VOLVO за маршрутом Німеччина-Україна, дата завантаження 23.10.2014р.

Надання позивачем послуг з перевезення вантажу на підставі зазначених заявок підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR №82291629, №82291621, №82291618, №82292024, №82291622.

Відповідно до рахунків на оплату №771 від 28.10.2014р. №774 від 29.10.2014р., №775 від 29.10.2014р. №777 від 29.10.2014р. та №780 від 29.10.2014р. загальна вартість послуг склала 149925,20 грн.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом, переведення коштів з поточного банківського рахунку експедитора на поточний банківський рахунок перевізника протягом 5 банківських днів після отримання рахунка-фактури перевізника, товарно-транспортної накладної (CMR), акту виконаних робіт та податкової накладної.

Позивач на адресу відповідача направив оригіналами документів для здійснення розрахунків за надані послуги, що підтверджується випискою з журналу обліку вихідної кореспонденції ТОВ «БМ ТРАНС» та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №377 відповідачу з відміткою про вручення 06.11.2014р.

Проте, у визначений договором строк, відповідач оплату отриманих послуг не здійснив, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість на суму 149925,20грн.

З метою добровільного врегулювання спору позивач на адресу відповідача надіслав претензію (вих. №222 від 23.12.2014р.) з вимогою оплатити вартість наданих послуг по перевезенню. Претензія позивача були залишена відповідачем без розгляду.

24.12.2014р. та 22.01.2015р. відповідач частково оплатив заборгованість на загальну суму 56794,40грн., про що свідчить виписка з банку на вказану дату.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1, 7 ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 929 ЦК України, ст.316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

На день розгляду спору заборгованість відповідача становить 93130,80грн., не погашена, не оспорена, підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що у випадку затримки оплати, експедитор виплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати. В разі прострочення оплати на строк більше 20 календарних днів експедитор, додатково, не враховуючи суму пені, сплачує перевізнику штраф в розмірі 10 % від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов договору, позивач просить стягнути з відповідача 14992,52грн. штрафу, 8795,49грн. пені та 930,35грн. 3 % річних за період з 14.11.2014р. по 09.02.2015р. та 7431,79грн. інфляційних нарахувань за період з листопада 2014р. по грудень 2014р., які є підставними та підлягають до стягнення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається при задоволенні позову на відповідача.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст. 11, 509, 599, 626, 629, 909, 929 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 231, 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні логістичні рішення» (43024, Волинська обл., м.Луцьк, пр.. Відродження, 43, кв.102, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БМ ТРАНС» (03148, м.Київ, вул..Жмеринська, 26, ) 125280грн. 95коп. (з них 93130,80грн. основної заборгованості, 14992,52грн. штрафу, 8795,49грн. пені, 930,35грн. 3 % річних та 7431,79грн. інфляційних нарахувань), а також 1827грн. витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

02.04.2015

Суддя О. Г. Сур'як