РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015Справа №910/3144/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілекс»

до Державного підприємства завод «Арсенал»

про стягнення 52838,15 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Котовський О.С. (директор);

від відповідача - Войтович Т.М. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вілекс» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства завод «Арсенал» (далі - Відповідач) 52838,15 грн. санкцій, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання за договором № 251-З/МТП-53-12 від 22.11.2013, яке також було присуджено до виконання рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2013 у справі № 910/22903/13.

Відповідач проти позову заперечує, не погоджуючись з наведеними Позивачем строками набрання вказаним рішення суду законної сили, і також вказує на відсутність підстав для стягнення санкцій за період 01.09.2014-11.11.2014, оскільки ці позовні вимоги були розглянуті в іншій справі, та на відсутність вини Відповідача у пізнішому надходженні Позивачу суми заборгованості, ніж датою, коли ця сума коштів була перерахована Відповідачем державній виконавчій службі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

17.09.2012 між Позивачем, як Постачальником, та Відповідачем, як Покупцем, було укладено Договір поставки № 251-З/МТП-53-12 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупцеві товар (підшипники), а Покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити цей товар протягом 10 календарних днів з дати поставки товару.

Так, у період з 19.12.2012 по 26.09.2013 Позивачем поставлено, а Відповідачем отримано товару на загальну суму 366269,59 грн., однак оплату за нього внесено не було.

За умовами п. 6.4 Договору, у випадку несвоєчасної оплати за отриманий товар покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від простроченої суми за кожен день прострочення.

Також, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов'язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання зобов'язань по Договору з оплати товару на загальну суму 366269,59 грн., Позивачем було за період з 30.12.2012 по 22.11.2013 нараховано Відповідачу 23020,12 грн. пені та 5001,58 грн. 3% річних.

Вищевказані обставини встановлені чинним рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2013 у справі № 910/22903/13, тому відповідно до ст. 35 ГПК України не доводяться знову при вирішенні даного спору.

Також цим рішенням стягнуто з Відповідача на користь Позивача 366269,59 грн. заборгованості, а також 23020,12 грн. пені та 5001,58 грн. 3% річних за період з 30.12.2012 по 22.11.2013.

На виконання рішення у справі № 910/22903/13 був виданий наказ від 17.03.2014, а 16.04.2014 постановою Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 42986656, однак станом на 01.09.2014 рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2013 у справі № 910/22903/13 виконане не було і заборгованість не була погашена.

Вищевказані обставини встановлені чинним рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 у справі № 910/19192/14, яким було стягнуто з Відповідача на користь Позивача за період прострочення з 01.12.2013 по 31.08.2014 3% річних в розмірі 8248,59 грн. та збитки від інфляції в розмірі 46913,45 грн.

Предметом даного поданого у 2015 році позову у справі № 910/3144/15-г є вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 48713,86 грн. втрат від інфляції та 4124,30 грн. 3% річних, нарахованих за прострочення виконання Відповідачем грошового зобов'язання зі сплати суми основної заборгованості 366269,59 грн. у період 01.09.2014 - 16.01.2015.

Наявність у Відповідача заборгованості в розмірі 366269,59 грн. за Договором встановлена вищевказаними судовими рішеннями, та у подальший період 01.09.2014 - 16.01.2015 Відповідачем погашена не була. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Натомість, матеріали справи містять докази, що сума заборгованості в розмірі 366269,59 грн., у складі суми 404203,97 грн., надійшла на рахунок Позивача як стягнута з Відповідача в порядку виконавчого провадження по виконанню наказу у справі №910/22903/13 від 17.03.2014.

Заперечення Відповідача проти стягнення санкцій за період 01.09.2014-11.11.2014, оскільки у цій позовній вимозі було відмовлено в справі № 910/19192/14, судом відхиляються, оскільки з тексту рішення суду у справі №910/19192/14 вбачається, що судом не було відмовлено у стягненні санкцій за період 01.09.2014-11.11.2014, а відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, як такої, що подана після початку судового розгляду.

Щодо строку набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 у справі № 910/19192/14, то заперечення Відповідача проти позову у цій частині судом також не приймаються, оскільки санкції за ст. 625 ЦК України нараховуються не за рішенням суду, а на підставі невиконаного грошового зобов'язання за Договором, відтак конкретна дата набрання вказаним рішенням суду законної сили предмету спору не стосується, натомість стосується предмету спору та є доведеним сам факт вже набрання рішенням законної сили на даний час - на час розгляду в суді спору у справі №910/3144/15-г, та отже, факт доведення існування непогашеної суми заборгованості та строк її непогашення.

Також заперечення Відповідача, що ним державній виконавчій службі на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2013 у справі № 910/22903/13 (наказ від 17.03.2014) було сплачено всю суму коштів ще 28.10.2014, тому вина Відповідача у надходженні цієї суми коштів на рахунок Позивача аж 17.01.2015 відсутня, і отже відсутні підстави для нарахування 3% річних та втрат від інфляції за період 01.09.2014 - 16.01.2015, судом відхиляються.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, належним виконання зобов'язання за Договором щодо оплати поставленого товару є перерахування Відповідачем на рахунок Позивача заборгованості в розмірі 366269,59 грн., та отримання останнім коштів на свій рахунок.

У даному випадку рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2013 у справі № 910/22903/13 про стягнення з Відповідача заборгованості в розмірі 366269,59 грн. вважається виконаним, а заборгованість погашеною, лише після зарахування коштів на рахунок кредитора - Позивача, тобто з 17.01.2015, що підтверджується наданою Позивачем випискою по рахунку.

При цьому суд зазначає, що за наявності відповідного волевиявлення Відповідача він міг самостійно на користь належного кредитора (Позивача) погасити присуджену рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2013 у справі № 910/22903/13 суму коштів (в т.ч. основну заборгованість) не чекаючи виконання рішення та перерахування коштів через державну виконавчу службу в примусовому порядку, тобто Відповідач міг виконати рішення суду добровільно належному кредитору на виконання умов Договору та ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України і ст. 193 ГК України, чого Відповідачем зроблено не було.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених ст. 625 ЦК України.

Перевіривши наведений Позивачем у позові розрахунок інфляційних та 3% річних, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам Договору, тому позовні вимоги про стягнення 48713,86 грн. втрат від інфляції та 4124,30 грн. 3% річних за 01.09.2014 - 16.01.2015 визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на Відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства завод «Арсенал» (м. Київ, вул. Московська, 8; ідентифікаційний код 14310520) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вілекс» (76005, м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 117-А, кв. 15; ідентифікаційний код 13665899) 48713 (сорок вісім тисяч сімсот тринадцять) грн. 86 коп. втрат від інфляції, 4124 (чотири тисячі сто двадцять чотири) грн. 30 коп. 3% річних, а також 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.03.2015

Суддя Сташків Р.Б.