ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 березня 2015 року Справа № 908/2809/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого:Коробенка Г.П.,
суддів:Запорощенка М.Д.,
Катеринчук Л.Й.,
Мележик Н.І.,
Чернова Є.В.,
розглянувши заяву Приватного підприємства "Спец"
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 17.12.2014
у справі№908/2809/13
за позовом Першого заступника прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України "Запорізький автомобільний ремонтний завод" (військова частина НОМЕР_1 )
доКирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області
треті особи 1.Приватне підприємство "Спец", 2.Гр. ОСОБА_1 , 3.Гр. ОСОБА_2 ,
провизнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.08.2014 позов задоволено, визнано недійсними: рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 15.08.2005 № 80 "Про внесення змін до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою бази відпочинку "Дельфін" та рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 02.03.2006 №8 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розміщення бази відпочинку "Дельфін" ПП "Спец".
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 вказане рішення скасовано, в позові відмовлено.
Постановою Вищого господарського суду України від 17.12.2014 касаційну скаргу задоволено, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 у справі № 908/2809/13 скасовано, рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2014 у справі № 908/2809/13 залишено без змін.
Приватним підприємством "Спец" подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 17.12.2014 у справі №908/2809/13, в якій заявник просить вказану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заяву, з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі №5011-13/2898-2012 та від 13.02.2013 у справі №18/2/2012/5003, обґрунтовано неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах, а саме, положень статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Розглянувши доводи заяви та додані до неї рішення судів касаційної інстанції та враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що справа підлягає допуску до провадження Верховного Суду України з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.
У постанові від 17.12.2014 у справі №908/2809/13, на яку подана заява, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову щодо визнання незаконними та скасування рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 15.08.2005 №80 "Про внесення змін до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою бази відпочинку "Дельфін" та рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 02.03.2006 №8 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розміщення бази відпочинку "Дельфін" ПП "Спец". При цьому суд касаційної інстанції не погодився з висновками суду апеляційної інстанції про пропуск прокурором строку позовної давності, виходячи з того, що Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства від 20.12.2011 року № 4176-VI (дата набрання чинності 15.01.2012) виключено пункт 4 статті 268 ЦК України, відповідно до якого строк позовної давності не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Також суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційним господарським судом в даному випадку безпідставно не застосовано до спірних правовідносин підпункт 3 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень згаданого вище Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства від 20.12.2011 року № 4176-VI, згідно якого протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи, з огляду на, що визначений законом загальний строк позовної давності з врахуванням вимог, наведених у підпункті 3 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень згаданого Закону, в даному випадку слід рахувати з дати набрання чинності останнім, тобто, з 15.01.2012, а не з 2005 року, з моменту коли позивачі дізналися про наявність оскаржуваних рішень.
Водночас приймаючи постанови від 14.05.2013 у справі №5011-13/2898-2012 та від 13.02.2013 у справі №18/2/2012/5003, на які посилається заявник, у подібних правовідносинах, за аналогічного матеріально-правового регулювання подібних спірних правовідносин щодо строків позовної давності суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовів прокурорів про визнання незаконними та скасування рішень міських рад від 18.11.2004 та 14.04.2005 (в частині, що стосується доводів заявника) з огляду на те, що прокурором пропущено загальний строк позовної давності щодо оскарження спірних рішень прийнятих 18.11.2004 та 14.04.2005, про оскарження яких прокурори звернулися з позовами 06.03.2012 та у лютому 2012 відповідно.
З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що зі змісту доданих до заяви судових рішень Вищого господарського суду України вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалені різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах, що є підставою для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.
Керуючись статтями 11116, 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України,

УХВАЛИВ:

Допустити справу № 908/2809/13 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяГ. Коробенко
СуддіМ. Запорощенко
Л. Катеринчук
Н. Мележик
Є. Чернов