РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015Справа №910/1538/15-г

За позовом: приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал"

до: Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

про: стягнення 343 923,25 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача: Кизима Г.М. - пред.по дов.

від відповідача: Божко В.П. - пред.по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" до державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 343 923,25 грн. збитків від сплати земельного податку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.01.2015 року порушено провадження у справі №910/1538/15-г.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує те, що 26.01.2001 р. між Київською міською радою та позивачем було укладено Договір на право тимчасового користування двома окремо виділеними в натурі земельними ділянками по вулиці Жилянській, 97 у місті Києві: за кадастровим номером 88:186:001 площею 5 718 кв.м. та за кадастровим номером 88:186:002 площею 14 390 кв.м. В подальшому, позивачем було передано з балансу по акту приймання-передачі від 15.02.2001 р., а відповідачем прийнято на баланс по вулиці Жилянській, 97 у місті Києві будівлі, споруди з їх обладнанням, інженерними мережами та залізничними коліями разом з земельною ділянкою площею 14 390 кв.м. (кадастровий номер 88:186:002), на якій вони розміщені. Як зазначає позивач, фактично володіючи вказаною земельною ділянкою, відповідач юридичного оформлення необхідної документації по її вилученню не провів та право користування такою земельною ділянкою не оформив. Внаслідок зазначених обставин, в подальшому під час проведеної Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі перевірки було встановлено, що за даними земельного кадастру користувачем земельної ділянки кадастровий номер 88:186:002 рахується позивач, у зв'язку з чим вирішено донарахувати йому земельний податок та штрафні санкції за період 01.04.2006 року по 30.09.2008 року на загальну суму 343 923,25 грн. Позивачем було оскаржено відповідне податкове повідомлення-рішення в судовому порядку, однак в задоволенні такого позову було відмовлено, з огляду на що він був змушений сплатити нараховані йому податкові зобов'язання. Вважаючи, що вказані вище обставини є збитками, завданими йому неправомірною бездіяльністю відповідача щодо переоформлення спірної земельної ділянки, позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач вказує, що переоформлення прав на спірну земельну ділянку не здійснювалося з незалежних від нього причин через зволікання Київської міської ради з оформленням правовстановлюючих документів та, у зв'язку з не вжиттям позивачем заходів до внесення змін до договору оренди в судовому порядку. Відповідач вказує, що 26.02.2010 року Рішенням V сесії VI скликання Київської міської ради №61/3499 «Про надання Державному територіально-галузевому об'єднанню «Піденно- Західна залізниця» земельної ділянки для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд Київської дистанції електропостачання по вул. Жилянській, 97 у Шевченківському районі м. Києва» передано в постійне користування земельну ділянку площею 1,44 га. До цього моменту спірна земельна ділянка продовжувала перебувати в тимчасовому користуванні ВАТ «КЕЗ «Транссигнал» на підставі договору оренди від 26.01.2001р. Оскільки користувачем спірної земельної ділянки №88:186:002 - 14390 кв.м у період з 01.04.2006р. по 30.09.2008р. являвся позивач на підставі договору оренди від 26.01.2001р., відповідно і обов'язок сплачувати податок покладався на землекористувача.

11.03.15 року від відповідача надійшла заява про застосування наслідків пропущення строків позовної давності.

У судовому засіданні 01.04.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.01.2001 року між ПАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» та Київською міською радою було укладено договір на право тимчасового користування землею (далі - договір), відповідно до умов якого Київська міська рада надає, а позивач приймає в тимчасове користування земельні ділянки, загальною площею 66 108 кв.м., згідно з планом землекористування, що додається (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору земельні ділянки надаються в тимчасове довгострокове користування строком на 10 років для експлуатації та обслуговування комплексу будівель та споруд на вул. Жилянська, 97 у Радянському районі.

13.02.2001 року Міністерством транспорту України було прийнято наказ №88 яким Київський електротехнічний завод «Транссигнал» зобов'язано передати з балансу, а Південно-Західній залізниці - прийняти на баланс будівлі, споруди з їх обладнанням, інженерними мережами та залізничними коліями на визначеній в натурі ділянці землі, площею 14 390 кв.м., а також приміщення 2, 3, 4 поверхів побутового корпусу заводу, загальною площею 1 500 кв.м., які розташовані на території заводу по праву сторону річки Либідь. Передачу зобов'язано було здійснити станом на 01.02.2001 року у двотижневий термін згідно з чинним законодавством.

Пунктом 2 даного наказу зобов'язано Київський електротехнічний завод «Транссигнал» підготувати спільно з Південно-Західною залізницею в Управлінні земельних ресурсів міста Києва необхідну документацію по вилученню земельної ділянки.

На виконання вказаного наказу, 15.02.2001 року позивач передав з балансу по акту приймання-передачі, а відповідач прийняв на баланс по вулиці Жилянській, 97 у місті Києві будівлі, споруди з їх обладнанням, інженерними мережами та залізничними коліями разом з земельною ділянкою площею 14 390 кв.м. (кадастровий номер 88:186:002).

Однак, фактично володіючи вказаною земельною ділянкою та розмістивши на ній структурний підрозділ - Київську дистанцію електропостачання, відповідач юридичного оформлення необхідної документації по її вилученню не провів та право користування такою земельною ділянкою не оформив.

У зв'язку з наведеним, листом №241 від 23.02.2001 року позивач звернувся до Голови Київської міської державної адміністрації з проханням припинити його право користування земельною ділянкою площею 14 390 кв.м. (кадастровий №88:86:002), оскільки дана земельна ділянка передана з його балансу відповідачу, що підтверджується актом приймання-передачі від 15.02.2001 року.

В той же час, як слідує із матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі міста Києва було проведено виїзну планову документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства ПАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» за період з 01.04.2006 року до 30.09.2008 року, за результатами якої складено акт перевірки від 26.01.2009 року №58/2304/00260652.

Даною перевіркою було встановлено, що за позивачем обліковується земельна ділянка площею 14 390 кв.м. (кадастровий №88:186:002), проте земельний податок за вказану земельну ділянку не нараховувався та не сплачувався.

На підставі акта перевірки, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі міста Києва прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 05.02.2009 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок у розмірі 229 282,17 грн. та штрафні (фінансові) санкції, на загальну суму 114 641,08 грн. за період користування з квітня 2006 року по вересень 2009 року.

Відтак, ПАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» звернувся з позовом до суду з вимогою стягнути з відповідача 343 923,25 грн. шкоди.

Вказаний позов мотивований тим, що відповідач несе відповідальність за відшкодування заявленої шкоди, внаслідок його бездіяльності щодо переоформлення спірної земельної ділянки та як наслідок нарахування податковими органами податкових зобов'язань позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи договірні відносини між сторонами з приводу використання відповідачем земельної ділянки в цей період відсутні.

Згідно ст.225 ГК України, яка кореспондується зі ст.22 ЦК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При аналізі змісту наведеної правової норми можна дійти висновку про те, що при прийнятті рішення про відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, позивач, в порядку ст.ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України, не довів наявності протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між діями відповідача та збитками та наявності вини у відповідача.

Як слідує із матеріалів справи, між тими ж сторонами уже розглядався спір з приводу тих же правовідносин, що і в даній справі №910/1538/15-г, що підтверджується рішенням господарського суду міста Києва у справі №51/614 від 21.04.2010 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2010 року та постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2010 року, яким відмовлено в задоволенні позову, та рішенням господарського суду міста Києва від 29.10.2013 року у справі №910/14161/13, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2014 року та Постановою Вищого господарського суду України від 24.04.2014 року, яким, також, відмовлено в задоволенні позову.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено відсутність підстав для стягнення шкоди з відповідача, у зв'язку з відсутністю вини останнього в тому, що спірну земельну ділянку до цього часу не переоформлено, оскільки відповідач неодноразово звертався у відповідні органи для оформлення необхідних документів (лист Київській міській державній адміністрації від 23.02.2001 року №119-УСТ-264, лист Шевченківській районній державній адміністрації у місті Києві від 13.01.2006 року №43, лист Київській міській раді від 10.05.2006 року №455, лист Київській міській раді та Головному управлінню земельних ресурсів від 06.09.2006 року №877).

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

В силу ч.5 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи. Таке припущення може бути спростовано в загальному порядку.

Отже, на підставі зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у зволіканні відповідних органів в оформленні необхідних документів по вилученню спірної земельної ділянки у позивача, а отже і відсутні підстави вважати, що витрати, які поніс позивач за податковим повідомленням-рішенням підлягають відшкодуванню відповідачем, оскільки позивач їх поніс не з вини відповідача.

Таким чином, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 343 923,25 грн, оскільки відсутня наявність всіх умов щодо відшкодування шкоди, передбачених ст. 1166 Цивільного кодексу України, відсутні, в зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування наслідків пропущення строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необгрунтованості. Оскільки за результатом розгляду справи суд відмовляє у задоволенні позову, заява про застосування строків позовної давності не розглядається.

За приписами ст. 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 07.04.15р.

Суддя Шкурдова Л.М.