номер провадження справи 10/25/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 Справа № 908/701/15-г

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", м. Дніпропетровськ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", м. Донецьк

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1; фактична адреса: АДРЕСА_2).

про стягнення 12 841, 42 грн.

Суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача - Пшенична К.О., довіреність № 2.37.70.0/Д-926 від 05.06.2014 р.;

від відповідача - не з'явився.

Від третьої осби - не з'явився

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До господарського суду звернулось Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах", м. Дніпропетровськ до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", м. Донецьк про стягнення заборгованості в розмірі 12 841, 42 грн.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., автоматичним розподілом справ між суддями від 03.02.2015 р., справу № 908/701/15-г передано на розгляд судді Алейніковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.02.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/701/15-г, присвоєно справі номер провадження 10/25/15 та призначено судове засідання на 04.03.2015 р.

Представник відповідача у судове засідання 04.03.2015 р. не з'явився, направив на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 04.03.2015 р. підтримав вимоги викладені в позовній заяві.

У відповідності до ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що нез'явлення в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, є підставою для відкладення розгляду справи в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України.

У зв'язку із неявкою в судове засідання представника відповідача, ненадання відзиву на позовну заяву та для отримання всіх необхідних документів по справі, судом було відкладено розгляд справи на 25.03.2015 р. о 10 год. 40 хв.

Також судом було залучено до участі в розгляді справи третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1; фактична адреса: АДРЕСА_2);

Представник відповідача у судове засідання 25.03.2015 р. не з'явився, направив на адресу суду 23.03.2015 р. відзив, в якому повністю заперечив вимоги викладені в позові та просив суд розглядати справу без представника відповідача. Представник позивача в судовому засіданні 25.03.2015 р. повністю підтримав позовні вимоги та просить суд задовольнити їх повністю. Представник третьої особи у судове засідання 25.03.2015 р. не з'явився, ніяких письмових пояснень щодо суті спору на адресу суду не направив. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Статтею 64 ГПК України передбачено, що ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам спору за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином. Таким чином, відповідач є повідомленим належним чином, про час і місце розгляду справи судом.

Згідно п. 3.6 Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 р. № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" з наступними змінами та доповненнями, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка відповідача та третьої особи не перешкоджала вирішенню спору, у судовому засіданні 25.03.2015 р., розгляд справи був закінчений, судом оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Справа розглянута в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами та без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши докази надані позивачем, суд

ВСТАНОВИВ:

ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» (надалі - Позивач) та Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" уклали договір страхування № КR44СРS-12В56АQ від 05.12.2012 року (далі - Договір). Страхові платежі за договором здійснювалися відповідно до меморіального ордеру від 05-12-2012 року та від 09.12.2013 року.

Відповідно умов Договору Позивач зобов'язався в разі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Об'єктом страхування за вказаним Договором є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем "Деу Сенс", реєстраційний № НОМЕР_1.

01.07.2013 року в м. Кривий Ріг по вул. Електрозаводській, сталося ДТП за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_4, та автомобілю НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, якого визнано винним у скоєні ДТП відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Кривогу Рогу від 23.07.2013 року.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Страхувальника заподіяно матеріальну шкоду, яка у відповідності до звіту № Д42/07/13 від 23.07.2013 року складає 13841, 42 грн.

Сума страхового відшкодування до виплати Страхувальнику з урахування визначеної Договором страхування франшизи на підставі Страхового акту № И-2497 від 01.08.2013 року складає 13 841,42 грн.

Зазначене страхове відшкодування виплачено згідно заяви та заяви Страхувальника (Вигодонабувача) в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 2550 від 02.08.2013 року, меморіальним ордером № bot1-23 від 05.08.2013 року та bot1-22 від 05.08.2013 року.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування» до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічне положення міститься і в ст. 993 Цивільного Кодексу України.

З огляду на викладене, після виплати страхового відшкодування Страхувальнику, до Страховика (Позивача) перейшло право вимоги до відповідальної особи.

Згідно ст. ст. 3 - 5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до довідки про ДТП № 9224156 цивільно-правова відповідальність винної особи в ДТП застрахована у Відповідача за полісом АВ/4412596. Франшиза за вказаним полісом складає 1000, 00 грн., яка повинна бути виключена із загальних вимог Позивача на підставі ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Однак, як було вище зазначено, винна особа в ДТП має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, а отже, відповідно до ч. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Тобто, іншими словами, обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця в заподіянні такої шкоди, несе Страховик (Відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та в порядку ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Виходячи із цього, відповідальною особою в розумінні ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 Цивільного Кодексу України, в силу положень ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відповідач.

Позивач не скористався своїм правом досудового врегулювання спору, та не надсилав на адресу Відповідача претензії. Відповідно ж до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 р. № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, Позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до цього, Позивач може реалізувати та реалізує своє право шляхом подачі позову до суду. Ця позиція також зазначена в Постанові Верховного Суду України від 28.08.2012 р. Така ж позиція викладена в Інформаційному листі Вищого Господарського Суду України № 01-06/1398/2012 від 09.10.2012 р. «Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів».

Крім того, з оглядового листа ВГСУ від 14.01.2014 р. № 01-06/15/2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з правовідносин страхування (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)» вбачається, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, має право звернутися до суду з вимогою про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, і таке право не пов'язане з попереднім зверненням з аналогічною вимогою до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність (Постанова Вищого господарського суду України від 14.11.2012 р. № 5028/17/22/2012)».

Отже, виходячи із викладеного, свої зобов'язання за договором майнового страхування Страховик (Позивач) виконав у повному обсязі, виплативши Страхувальнику суму страхового відшкодування і з цього моменту та в межах фактичних затрат, тобто, в межах виплаченої суми страхового відшкодування, має право вимоги до відповідальної особи, якою є Відповідач.

Сума вимог Позивача складає 12 841,42 грн (дванадцять тисяч вісімсот сорок одна грн., 42 коп.), що розраховується, як різниця між виплаченою Позивачем сумою страхового відшкодування (13 841,42 грн.) та франшизою за полісом (1000,00 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України «Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться».

Аналогічні вимоги до виконання зобов'язань містяться і в статті 526 ЦК України: «Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Враховуючи вищевикладене, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 173 Господарського Кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформації тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання: нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Невиконанням своїх грошових зобов'язань Відповідач порушив вищевказані вимоги законодавства.

Згідно п. 4 ст. 538 ЦК України, якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, не дивлячись на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст.ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що відповідач в добровільному порядку заборгованість пов'язану зі сплатою страхового відшкодування не сплатив.

Як свідчать надані суду документи, між сторонами склалися господарські відносини, що породили взаємні обов'язки.

У порушення зазначених норм закону, відповідач зобов'язання щодо сплати страхового відшкодування належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості.

Відповідач в судові засідання двічі не з'являвся, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На адресу суду направив відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені у справі позивачем були підтверджені належними доказами.

Заперечення відповідача суд до уваги не приймає, так як, обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця в заподіянні такої шкоди, несе Страховик (Відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та в порядку ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Виходячи із цього, відповідальною особою в розумінні ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 Цивільного Кодексу України, в силу положень ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відповідач.

Отже заперечення відповідача не знайшли свого документального підтвердження та були повністю спростовані належними доказами наданими до суду позивачем.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані докази, суд задовольняє позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", м. Дніпропетровськ до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", м. Донецьк про стягнення витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 12 841, 42 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подасться до суду; ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється 2 % від ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається повністю на відповідача, внаслідок неправильних дій якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82, 84, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", м. Дніпропетровськ до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", м. Донецьк задовольнити.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ АСКА" (83052, м. Донецьк, проспект Ілліча, 100, ) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32, МФО 305299, пот/рах №0686 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпропетровська, ) у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування 12 841 (дванадцять тисяч вісімсот сорок одна) грн., 42 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Видати наказ.

Суддя Т.Г. Алейникова

Рішення підписане 30.03.2015 р.