ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р.Справа № 922/638/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Дем'яновій Є.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лакофарбовий завод "Аврора", м. Черкаси
до Приватного підприємства "Вірго Інвест Україна", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 24386,15грн.
за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Мартинова І.І. - директор, Мартинов А.В. - дов. від 11.03.2015

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лакофарбовий завод "Аврора", м.Черкаси (далі за текстом - позивач), звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Вірго Інвест Україна", м. Харків (далі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості в сумі 24386,15грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань за Дилерським договором № 25/07-1 від 27.07.2012.

18 лютого 2015 до суду надійшла заява позивача про зменшення суми позовних вимог, в якій позивач, враховуючи погашення 04.02.2015 відповідачем суми основного боргу в розмірі 16944,00грн., зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути 1200,94грн. пені, 1694,40грн. штрафу, 3947,97грн. інфляційних, 598,84 грн. 3% річних, а також 1827,00грн. судового збору.

Дана заява розглянута та прийнята господарським судом, оскільки такі дії позивача не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Таким чином позовні вимоги позивача складають 7442,15грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав суду лист №301 від 27.03.2015, в якому позивач просить судове засідання 31.03.2015 провести без його участі.

Відповідач, Приватне підприємство "Вірго Інвест Україна", у відзиві проти позовних вимог заперечив в повному обсязі. Відповідач повідомив, що отримавши 27.01.2015 від відповідача претензію, він 04.02.2015 сплатив суму основного боргу в розмірі 16944,00грн. Крім того, зазначив, що виникнення заборгованості було обумовлено простроченням позивачем строків відвантаження товару від дати замовлення, що унеможливило подальшу реалізацію товару відповідачем. Також, згідно умов договору несвоєчасно оплачений товар мав бути повернутий на вимогу позивача, однак останній таку вимогу не направляв. Тому позивач не вжив всіх дій щодо стягнення заборгованості або повернення товару, а тому нарахування штрафних санкцій відповідач вважає неправомірним.

Також від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності щодо нарахування пені та штрафу.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві та заяві про застосування строків позовної давності. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

25 липня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено Дилерський договір № 25/07-1 (далі за текстом - Договір), за умовами пункту 1.1 якого позивач зобов'язався передавати, а відповідач приймати та оплачувати лакофарбові матеріали та клеї для меблевої промисловості, виробництва «Хеліос Груп». Найменування, кількість, асортимент товару та ціна кожної партії зазначаються в заявках та накладних, що є невід'ємними додатками до даного Договору.

Пунктами 3.2 та 3.3 Договору сторони визначили, що ціни для кожної партії товару зазначаються в накладних. Відповідач зобов'язаний оплачувати товар протягом 30-ти днів з моменту відвантаження відповідної партії.

Відповідно до пункту 5.3.3 Договору за недотримання строків та умов оплати, зазначених в пункті 3.3 Договору відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого в строк товару за кожний день прострочення. У разі зриву строків оплати відповідач сплачує позивачу штраф в розмірі 10% від суми простроченої заборгованості.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання двома сторонами та діє до 31.12.2012 за умови повного виконання зобов'язань сторонами. При виконанні сторонами всіх зобов'язань, після закінчення строку, Договір продовжується автоматично строком на 1 рік.

Протягом дії Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 26599,35грн., за яку відповідач розрахувався частково в сумі 9655,35грн.. У зв'язку з цим, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 16944,00грн., що підтверджується підписаним обома сторонами Актом звіряння взаємних розрахунків, який залучений до матеріалів справи.

Вказана заборгованість виникла внаслідок неоплати товару, отриманого відповідачем за накладною №РН-0002456 від 23.10.2013 на загальну суму 16944,00грн.

Отримання товару за даною накладною підтверджується довіреністю №98 від 23.10.2013.

Враховуючи положення п. 3.3 Договору, останнім днем строку оплати відповідачем заборгованості за отриманий товар згідно даної накладної є 22.11.2013, однак оплата в цей строк здійснена не була.

23 січня 2015 року позивач направив відповідачу претензію №55 від 22.01.2015 з вимогою погасити вказану заборгованість.

З наданих сторонами доказів вбачається, що відповідач сплатив суму основного боргу в розмірі 16944,00грн. лише 04.02.2015, що підтверджується платіжним дорученням № 577 від 04.02.2015.

Враховуючи несвоєчасну оплату відповідачем заборгованості, позивач згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог просить суд стягнути на його користь 1200,94грн. пені, 1694,40грн. штрафу, 3947,97грн. інфляційних, 598,84 грн. 3%річних, а також 1827,00грн. судового збору.

Суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

27 березня 2015 року до суду надійшла заява відповідача про застосування строків позовної давності щодо нарахування пені та штрафу.

У зв'язку з цим, вимога про стягнення штрафу в розмірі 1694,40грн. задоволенню не підлягає, оскільки право нарахувати відповідачу передбачений пунктом 5.3.3 Договору штраф у позивача виникло 23.11.2013. Однак, з даним позовом позивач звернувся 28.01.2015, тобто за межами річного строку позовної давності для вимог про стягнення неустойки.

Щодо вимоги про стягнення пені суд зазначає наступне.

Позивачем нараховано пеню за кожен день прострочення відповідачем платежу за період з 23.11.2013 по 22.05.2014. Однак, з огляду на подану відповідачем заяву про застосування строків позовної давності, підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені, яка нарахована за період з 28.01.2014 по 22.05.2014, що не виходить за межі скороченого строку позовної давності, та складає 799,85 грн. В іншій частині вимог про стягнення пені слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача збитків від інфляції в розмірі 3947,97грн. та про стягнення 3% річних в розмірі 598,84грн.

Суд не погоджується з розрахунком суми збитків від інфляції за період з листопада 2013 року по грудень 2014 року, оскільки заборгованість виникла з 23.11.2013. У такому випадку показник інфляції в грудні 2013 року не може бути врахований, оскільки строк прострочення платежу в цьому місяці складає менш, ніж 15 днів. Отже, обґрунтованим є нарахування збитків від інфляції за період з грудня 2013 року по грудень 2014 року. За розрахунком суду сума втрат від інфляції за вказаний період складає 4319,69грн. Разом із тим, позивачем заявлено до стягнення інфляційні витрати в розмірі 3947,97грн., тобто в меншому розмірі, ніж той який може бути нарахований у відповідності до діючого законодавства.

Враховуючи, що заявлення меншої суми інфляційних втрат не суперечить діючому законодавству, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 3947,97 грн.

Розрахунок 3% річних за період з 23.11.2013 по 27.01.2015 зроблено позивачем у відповідності до обставин справи та норм чинного законодавства, а тому суд задовольняє вимоги про стягнення 598,84грн. 3% річних.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Доводи відповідача про недотримання позивачем досудового порядку вирішення спору не приймаються судом, оскільки це не є перешкодою для захисту позивачем порушеного права в судовому порядку.

Також відхиляє суд і посилання відповідача на невиконання позивачем умов пункту 5.3.4 Договору щодо повернення неоплаченого товару, оскільки це не звільняє відповідача від обов'язку щодо оплати отриманого товару. Також, умови Договору не місять будь-яких наслідків незаявлення позивачем вимоги про повернення неоплаченого товару, у тому числі у вигляді звільнення відповідача від застосування передбаченої Договором та законодавством відповідальності за несвоєчасну оплату заборгованості.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Вірго Інвест Україна" (61140, м. Харків, пр. Гагаріна, 94, к. 136, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лакофарбовий завод "Аврора" (18030, м. Черкаси, вул.Будіндустрії, 3, ) 799,85 грн. пені, 3947,97грн. збитків від інфляції, 598,84грн. 3% річних та 1312,57 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 06.04.2015 р.

Суддя М.В. Калантай