ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.03.2015 Справа № 920/252/15
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/252/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНАКА», м. Суми,

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек», с. Степанівка Сумського району Сумської області,

2. Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, м. Суми,

3. Сумської міської ради, Суми,

про визнання права постійного користування на земельну ділянку,

за участю представників:

позивача - Тумка С.П. за довіреністю б/н від 10.02.2015 року,

відповідачів - 1. не з'явився,

2. не з'явився,

3. Кузченко Т.М. за довіреністю № 2597/02.02.02-17 від 26.12.2014 року.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою, яка визначена в Державному акті на право постійного користування землею серії СМ № 00013 від 09.09.1994, загальною площею 0,17 га, кадастровий номер № 10070009 в межах згідно з планом землекористування, по фактичному розміщенню.

Один з трьох представників першого відповідача (за довіреністю б/н від 08.02.2011 року) - Федоренко В.В., який в якості директора позивача підписав позовну заяву, подав суду заяву, в якій просить суд, у зв'язку з незадовільним станом здоров'я, розглянути справу за його відсутності. Заявлені ним же позовні вимоги він визнає.

Другий відповідач письмового відзиву на позов не подав, свого представника в засідання суду не направив, про дату, час та місце судового слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернуто відділенням поштового зв'язку на адресу Господарського суду Сумської області.

Третій відповідач у своєму відзиві на позов просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не втратив права на переоформлення права постійного користування земельною ділянкою в установленому законом порядку, а третій відповідач в свою чергу не перешкоджає позивачеві у переоформлені ним права користування земельною ділянкою.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та третього відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.04.1992 року Спільне агротехнологічне підприємство «Агротек» придбало у СОМГО «ОБЛАГРОБУД» будівлю загальною площею 963,5 кв.м., за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, буд 24а (надалі - будівля), що розташована на земельній ділянці площею 0,17 га, кадастровий номер № 10070009.

Рішенням Сумської міської ради від 16.12.1993 року № 727 надано Спільному агротехнологічному підприємству «Агротек» (правонаступником якого є перший відповідач) земельну ділянку в постійне користування під адміністративно-побутовий корпус площею 0,18 га по вул. Білопільське шосе, 24а.

09.03.1994 року на підставі вказаного рішення Спільному агротехнологічному підприємству «Агротек» видано Державний акт на право постійного користування землею серія СМ 0013 (а.с. 11-13).

12.11.2007 року Спільне агротехнологічне підприємство «Агротек» реорганізовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротек», що підтверджується копією Статуту ТОВ «Агротек» (першого відповідача) у новій редакції, затвердженого рішенням загальних зборів учасників 07.11.2007 року (а.с. 17 - 19).

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників першого відповідача від 11.11.2009 року, ним передано до статутного капіталу позивача будівлю загальною площею 946,5 кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, буд. 24а, яка розташована на земельній ділянці площею 0,17 га, кадастровий номер № 10070009, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 18675749 від 06.03.2014 року (а.с. 27).

Відповідно до поданих позивачем матеріалів вищезгадана земельна ділянка, на якій розташована придбана позивачем будівля, залишилася на праві постійного користування першого відповідача на підставі державного акту на право постійного користування землею серії СМ № 0013 від 09.03.1994 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається, зокрема, на пункт 27 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», відповідно до якого норма статті 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими способами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 року.

Позивач вважає, якщо право постійного користування виникло у суб'єкта господарювання до 01.01.2002 року, після цієї дати воно продовжує зберігатися.

Таким чином, як зазначає позивач, на момент розгляду даної справи за першим відповідачем зберігається право постійного користування земельною ділянкою площею 0.17 га, кадастровий номер № 10070009, за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, буд. 24а, на якій розміщена будівля позивача, а він, відповідно до статті 92 Земельного кодексу України, не має права на постійне користування зазначеною земельною ділянкою, оскільки таке право посвідчено державним актом за першим відповідачем.

У відповідності до вимог статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент набуття позивачем права власності на будівлю), до нового власника будівлі переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля.

Частиною третьою статті 415 Цивільного кодексу України також визначено, що особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди) набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

Поряд з цим позивач у своїй позовній заяві зазначає, що Законом України «Про Державний земельний кадастр» (чинний з 01.01.2013 року) встановлено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Тобто на даний час є дійсним Державний акт на право постійного користування землею, виданий Спільному агротехнологічному підприємству «Агротек», правонаступником якого є перший відповідач.

При цьому позивач зазначає, що фактично він є землекористувачем спірної земельної ділянки вже більше п'яти років, і відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Саме на вищезгаданих обставинах та доводах ґрунтується позовна вимога позивача до відповідачів про визнання за позивачем права постійного користування земельною ділянкою, яка визначена у вищезгаданому Державному акті на право постійного користування землею, виданому Спільному агротехнологічному підприємству «Агротек», правонаступником якого є перший відповідач.

Господарський суд, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Частиною першою, другою статті 120 Земельного кодексу України визначено, що, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Проте, перехід права користування земельною ділянкою до набувача права власності на будівлю не відбувається автоматично, оскільки, згідно статті 125 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Статтею 126 Земельного кодексу України визначено, що право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, зокрема, право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Позивач не подав суду доказів державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, яке він просить суд визнати за ним, але яке виникає лише з моменту його державної реєстрації (стаття 125 Земельного кодексу України), а відтак у позивача таке право не виникло і суд не може визнати за позивачем те право, яке у нього не виникло.

Згідно з частинами першою-третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно частини першої статті 5 згаданого вище Закону, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.

Звертаючись до господарського суду з позовною заявою до першого та другого відповідачів про визнання за собою права постійного користування земельною ділянкою, позивач взагалі не обґрунтував та не зазначив у позовній заяві, чому саме він звернувся з позовом саме до цих відповідачів.

Згідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України, позивач має право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 152 Земельного кодексу України також передбачає захист наявних у особи (позивача) прав на земельні ділянки від будь-яких порушень.

Жоден з відповідачів не порушував і не оспорював права користування позивача вищезгаданою земельною ділянкою, незважаючи на те, що у позивача ще не виникло право користування тією земельною ділянкою, оскільки не оформлене відповідно до Закону (статті 125, 126 Земельного кодексу України).

З огляду на все вищевикладене, позовні вимоги у даній справі є безпідставними та необґрунтованими, оскільки з ними позивач звернувся до неналежних відповідачів, які не порушували та не оспорювали навіть того права позивача, яке в нього на даний час ще не виникло.

Відповідачі не чинили позивачеві ніяких перешкод щодо державної реєстрації свого права, яке має здійснюватися відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 02.04.2015 року.

Суддя П.І. Левченко