ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2015 р.Справа № 922/201/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" м.Ізмаїл
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБК "Транссервіс", м.Луганськ
про стягнення 49 092,37грн.
за участю представників сторін:

позивача - Радолов В.Г., дов. № 03-04/29 від 23.12.2014р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 36 691,24грн., збитки від інфляції в розмірі 6 327,92грн., 3% річних в розмірі 879,92грн., 1 512,35грн. пені, 2 568,38грн. штрафу за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором зберігання вантажу № 103/1 від 28.12.2011р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Частиною 1 ст. 1 Закону України № 1632-VII від 12.08.2014р. "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", який набрав чинності 20.08.2014р., змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних, зокрема, господарським судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції. Розгляд відповідних справ здійснюється господарськими судами, що визначаються Головою Вищого господарського суду України.

Розпорядженням голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" визначено, що розгляд справ підсудних господарському суду Луганської області, розташованому в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється господарським судом Харківської області.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється господарським судом Харківської області.

Позивач 10.03.2015р. надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 36 691,24грн., збитки від інфляції в розмірі 7 347,95грн., 3% річних в розмірі 974,10грн., 1 510,70грн. пені, 2 568,38грн. штрафу за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором зберігання вантажу № 103/1 від 28.12.2011р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що позивач, відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України, вправі до прийняття рішення по суті спору збільшити розмір позовних вимог, ці дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, дана заява приймається судом до розгляду та подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням поданої заяви.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення даної інформації на сторінці офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності його представника за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

28.12.2011р. між Державним підприємством "Ізмаїльський морський торговельний порт" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна багатопрофільна компанія "Транссервіс" (відповідач) укладено договір зберігання вантажу № 103/1, відповідно до умов якого позивач зобов'язався забезпечити зберігання на складських майданчиках порту вантаж відповідача, який був переданий відповідачу на відповідальне зберігання слідчим слідчого відділу Луганського міського управління МВС України Луганської області на підставі акту приймання-передачі від 28.09.2010р. за номенклатурою та об'ємах, зазначених у додатку № 1 до договору, а відповідач здійснити оплату за надані послуги по зберіганню вантажу на умовах та в строки визначені цим договором.

Кількість вантажу на момент його передачі на відповідальне зберігання визначено відповідно до залізничної накладної та приймального акту порту (п.1.2 договору).

Відповідно до п.4.1 договору сторони погодили умови здійснення оплати за зберігання вантажу, а саме: відповідач зобов'язався здійснити оплату шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом п'яти банківських днів від дати виставлення рахунку.

За умовами п.4.4 договору оплата за зберігання вантажу здійснюється відповідачем щомісячно протягом всього строку зберігання.

За умовами додатку № 1, підписаного сторонами до спірного договору, відповідач зобов'язався сплачувати позивачу за зберігання вантажу на відкритих складах порту, на дату надання послуг, за кожну відвантажену метричну тону за ставкою - 0,21 грн. т/сутки.

Цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2012р. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дій цього договору (п.8.1 договору).

Надаючи правову кваліфікацію спірним відносинам, суд встановив наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором зберігання.

Частиною першою ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Позивач в період з серпня 2013р. по жовтень 2014р. надавав відповідачу послуги по зберіганню вантажу (вугілля) у кількості 208т.

Надіслання позивачем відповідачу рахунків на оплату наданих послуг по зберіганню вантажу підтверджується наявними у справі доказами.

Всього позивачем за договором надано послуг по зберіганню вантажу за період із серпня 2013р. по жовтень 2014р. на загальну суму 36 671,24грн.

Відповідно до ч.1 ст.946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Як вже було зазначено судом, відповідач зобов'язався здійснити оплату послуг, наданих позивачем, протягом п'яти банківських днів з моменту виставлення рахунку.

За приписами ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконав, за надані позивачем послуги не розрахувався, у зв'язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 36 691,24грн.

Позивач 07.05.2014р. направив на адресу відповідача претензію (вих. № 16-79/198) з вимогою сплатити вартість наданих послуг, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

За приписами ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за договором зберігання вантажу № 103/1від 28.12.2011р. у сумі 36 691,24грн. підтверджується належними доказами, наявними у справі.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем у сумі 36 691,24грн., суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.3 договору, сторони погодили, що за порушення відповідачем строків оплати, вказаних у договорі, позивач має право стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми простроченого платежу за кожний день прострочки, а за прострочку понад 30 банківських днів має право додатково стягнути штраф в розмірі 7% від суми заборгованості.

На підставі зазначеного, позивач за кожний розрахунковий місяць окремо нарахував відповідачу пеню на загальну суму 1 510,70грн. Загальний період нарахування пені із 17.01.2014р. по 18.12.2014р.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивач надав обґрунтований розрахунок пені в розмірі 1 510,70грн., який відповідає умовам договору, вимогам Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ст. 232 Господарського кодексу України.

Позивач за прострочення з боку відповідача грошового зобов'язання понад 30 банківських днів, відповідно до п.7.3 договору, нарахував відповідачу 7% штрафу, який складає 2 568,38грн.

Перевіривши правомірність нарахування штрафу, судом встановлено, що позивачем вірно здійснено його розрахунок.

За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 1 510,70грн та 7% штрафу в розмірі 2 568,38грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного позивач за кожний розрахунковий місяць окремо (в рамках загального періоду нарахування з 29.08.2013р. по 18.12.2014р.) нарахував відповідачу три проценти річних в сумі 974,10грн. та збитки від інфляції (загальний період нарахування із вересня 2013р. по грудень 2014р.) в сумі 7 347,95грн.

Дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, воно відповідає наданому розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 530, 610, 611, 612, 936, 946 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна багатопрофільна компанія "Транссервіс", (91029, м. Луганськ, вул. 2-га Краснознаменна, 16 В, р/р 2 в АБ "Укркоммунбанк" м. Луганська, МФО 304988) на користь Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт", (68600, м. Ізмаїл, вул. Портова, 7, р/рахунок 92 філія АТ "Укрексімбанк" в м. Ізмаїл, МФО 328629) - 36 691,24грн. основного боргу, 1 510,70грн. пені, 2 568,38грн. штрафу, 974,10грн. 3% річних, 7 347,95грн. збитків від інфляції, 1 827,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 31.03.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк