ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р.Справа № 923/1485/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Мацюри П.Ф., Ліпчанська Н.В.

При секретарі судового засідання: Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від прокуратури - Котюх С.А.;

від ПАТ „Херсонська теплоелектроцентраль" - Колганова Ю.М.;

від ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду Херсонської області від 26.12.2014р.

по справі № 923/1485/14

за позовом Заступника прокурора Суворовського району м. Херсона в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства „Херсонська теплоелектроцентраль"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 7 563,31 грн.,

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України здійснювалась фіксація судового процесу

технічними засобами, в режимі відеоконференції.

Встановила:

У жовтні 2014 року Заступник прокурора Суворовського району м. Херсона в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства „Херсонська теплоелектроцентраль" звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 6 346,03грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, 112,73 грн. - 3% річних, 1 104,65 грн. - суму пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача умов оплати за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного між сторонами.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 26.12.2014р. (суддя Александрова Л.І.) позов задоволено повністю; стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль" 7 563,31грн. основного боргу, 112,73 грн. 3% річних, 1 104,65 грн. - пені та 1 827,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Приймаючи рішення суд першої інстанції з посилкою на ст. ст. 193, 230, 231,275 ГК України та ст.ст. 525,526,530,625 ЦК України дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки факт наявності у відповідача боргу перед позивачем підтверджується матеріалами справи.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення господарським судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області та постановити нове, яким в задоволені позову відмовити, оскільки вважає, що рішення суду прийняте при неповному з'ясуванні обставин справи та з неправильним застосуванням норм права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу сторона посилається на неналежність наданого позивачем договору, як доказу у справі та ненаправлення на адресу відповідача рахунків за жовтень 2013р. - березень 2014 р. за надані послуги.

Також сторона зазначає, що в матеріалах справи не містяться докази, які би підтверджували наявність виконання умов договору щодо надання послуг від ПАТ Херсонська теплоелектроцентраль" за адресою АДРЕСА_1.

Крім того, відповідач не погоджується з розрахунком позивача пені та 3 % річних.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

До початку розгляду справи відповідачем на минулому засіданні заявлені клопотання про розгляду справи у режимі відеоконференції, про зупинення розгляду справи та роз'яснення рішення суду першої інстанції, про надання копій усіх ухвал, про відкладення розгляду справи для ознайомлення із відзивом на апеляційну скаргу, про відкладення розгляду справи внаслідок неякісного зв'язку проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Судовою колегією частково задоволено клопотання та розгляд судового засідання відкладено на 02.04.2015р. для надання можливості відповідачу ознайомитись з матеріалами справи та у зв'язку з неякісним зв'язком проведення судового засідання в режимі відеоконференції. В задоволенні решті клопотань відмовлено.

Представником відповідача у судовому засіданні, що відбулось 02.04.2015р. заявлено низку клопотань, а саме: про відкладення розгляду справи, про зупинення розгляду справи та роз'яснення рішення суду першої інстанції, про витребування оригіналів документів по додаткам до позовної заяви, про призначення судово - бухгалтерської експертизи.

Судовою колегією відхилені зазначені клопотання у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступників висновків.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

ПАТ "Херсонська ТЕЦ" створене Міністерством палива та енергетики України відповідно до Указу Президента від 15 червня 1993 року № 210 "Про корпоратизацію підприємств". Метою діяльності Товариства є виробництво та постачання електричної та теплової енергії.

Предметом діяльності Товариства є виробництво, передача та постачання електричної та теплової енергії. Відповідно до статуту позивача, останній надає фізичним та юридичним особам м. Херсона наступні послуги: постачання теплової енергії; підігрів води.

Як вбачається з матеріалів справи, що 03 листопада 2007 року між ВАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір №672/дгу про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п.1 Договору, виконавець зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Пунктом 8 договору встановлено, що відповідач зобов'язаний оплачувати послуги позивача не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно п. 15 договору споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Даний договір укладений на строк до 30.09.2008р. і набирає чинності з дня його укладання. Договір вважається щороку продовженими, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду (п. 26 договору)

Договір підписаний уповноваженим представником ВАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» (правонаступником якого є ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль») та ФОП ОСОБА_3 особисто. Підписи засвідчено печатками суб'єктів господарювання.

Відповідно до ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно до ч.6 ст.276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.277 ГК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були виставлені відповідачу в період з 01 жовтня 2013 року по березень 2014 року включно рахунки для оплати вартості теплової енергії на суму 6 346, 03 грн.

Рахунки № 0-198 направлялись відповідачу поштовим зв'язком, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового повідомлення.

Також відповідачу направлялись вимоги про сплату заборгованості № 06-1/1330 від 16.06.2014 року, № 06-1/1598 від 21.07.2014 року та акт звірки взаєморозрахунків від 23.07.2014 року

Між тим, такі вимоги позивача залишені відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення ПАТ „Херсонська теплоелектроцентраль" до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Тобто відповідач в порушення умов договору вартість спожитої теплової енергії не оплачував, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 6 346, 03 грн.

Заборгованість відповідача за спожиті у період з жовтня по грудень 2013 року послуги позивачем обчислена, за тарифами встановленими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 31.12.2013р. №502.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

З урахуванням вищевикладених, встановлених фактичних обставин, умов договору та зазначених норм матеріального права, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача вказаної заборгованості, а доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, у зв'язку з чим не приймаються до уваги суду.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі „Законодавство" перевірила наданий позивачем розрахунок нарахованих ним відповідачу, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України, 3 % річних і дійшла висновку, що його зроблено арифметично і методологічно вірно.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 112,73 грн.

Згідно умов п.12. договору сторони узгодили, що позивач у разі несвоєчасного внесення відповідачем плати за надані послуги має право нараховувати пеню у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочки терміну сплати.

Зазначений порядок (методика) нарахуванням пені узгоджується з приписам ст.1 Закону України „Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Відповідно до положень п. 2.1 розділу 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як зазначалось вище сторони передбачили у договорі можливість стягнення з відповідача пені за несвоєчасне здійснення розрахунків за поставлену теплову енергію.

Колегія суддів за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі „Законодавство" перевірила зроблений позивачем розрахунок нарахованої ним відповідачу пені на загальну суму 1 104,65 грн. за період з 21 листопада 2013р. по 10 вересня 2014р. та дійшла висновку, що він є арифметично та методологічно вірними.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи (які фактично повторюють доводи викладені ним у запереченнях на позов і яким місцевий суд надав належну оцінку), не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

В матеріалах справи наявні докази належного виконання позивачем умов договору щодо надання послуг (довідки про наявність опалення в будинку, в якому знаходиться приміщення Споживача, в жовтні, листопаді, грудні 2013 року, січні, лютому, березні 2014 року) а також Довідки про наявність опалення в будинку № 4 по вул. Маяковського. Проте, колегія суддів зауважує, що відповідачем не надано до суду жодних доказів, в розумінні ст.ст.32-33 ГПК України, щодо невиконання позивачем своїх зобов'язань за договором по постачанню теплової енергії.

Посилання апелянта на відсутність договірних відносин між сторонами спростовується наявністю в матеріалах справи витягу витяг зі статуту товариства. Пунктом 1.2 Статуту зазначено таке: «Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» Відкрите акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль». При цьому, пункт 1.3 закріплює, що ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» є правонаступником усіх прав та обов'язків ВАТ «Херсонська теплоелектроцентраль».

Відповідно до частини 1 статті 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. До єдиного державного реєстру, відповідно до частини 4 статті 89 Цивільного кодексу України вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом. Цивільним кодексом України передбачено, що юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом.

Отже, Товариство не змінювало організаційно-правової форми, залишаючись товариством, а лише змінило назву, дотримавшись вимог чинного законодавства щодо порядку реєстрації такої зміни.

Судовою колегією відхиляються доводи відповідача, що йому не належить на правах власності нежитлове приміщення, яке є суб'єктом користування послугами позивача, з урахуванням наступного.

Згідно пункту 2 договору суб'єктом користування послугами є приміщення за адресою АДРЕСА_1; серед характеристик об'єкту, зазначених пунктом 3 договору, зазначеного його площу: 42,5 м2. Позивачем надано копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.08.2003 №284, яке підтверджує, що ОСОБА_3 (приватному підприємцю) на правах приватної власності належить магазин промислових товарів за адресою АДРЕСА_1, площею 42,5 м2.

Цивільним кодексом України закріплено засади свободи договору, яка полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору (статті 6, 627 Цивільного кодексу України). Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Підписуючи договір, пунктом 2 якого адреса приміщення, що опалюється, визначена із зазначенням додаткової інформації - номеру квартири, відповідач погодився із такою редакцією пункту 2. При цьому, доказів, що приміщення магазину, розташованого за адресою АДРЕСА_1, площею 42,5 м2 не належить відповідачу ним суду не надано.

За таких обставин судова колегія доходить до висновку , що судом першої інстанції цілком вірно встановлені обставини справи, ним дана правильна юридична оцінка із застосуванням належних норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Таким чином, оскаржуване рішення залишається без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 26.12.2014р. по справі № 923/1485/14 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 06.04.2015р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя П.Ф. Мацюра

Суддя Н.В. Ліпчанська