КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа№ 910/3698/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Яковлєва М.Л.

за участю представників:

від позивача: представник - Янкевич Л.Д. - за довіреністю,

від відповідача: представник - Смакота Н.І. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2015 р. про повернення позовної заяви

у справі № 910/3698/15-г (суддя Морозов С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз", м. Рівне

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

про визнання правочину частково недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 р. Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання частково недійсним одностороннього правочину по зарахуванню зустрічних однорідних вимог на суму 55 342,63 грн., встановлення, що зарахуванню підлягають однорідні вимоги в сумі 357970,68 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2015 р. у справі №910/3698/15-г позовні матеріали Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" повернуто без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу передати на розгляд місцевого господарського суду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції є безпідставною, прийнятою з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив оскаржувану ухвалу скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні просив прийняти судове рішення на розсуд суду.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, місцевий господарський суд виходив з того, що у приєднаному до позовної заяви платіжному дорученні №6633 (#88493067) від 03.02.2015р. відсутні підписи відповідальних осіб платника, печатка товариства, тобто вказані реквізити не заповнені як того вимагає Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. №22.

Однак з даним висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він зроблений з невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Відповідно до ст.57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України, Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок сплати судового збору регулюється Законом України «Про судовий збір», як і зазначено в преамбулі зазначеного закону.

Державною судовою адміністрацією було видано інформаційний лист від 10.11.2011 р. N 12-6621/11 стосовно порядку сплати судового збору, а Пленумом Вищого господарського суду України було дано роз'яснення стосовно порядку сплати судового збору в постанові від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України».

Вказані вище нормативно-правові акти та роз'яснення місцевим господарським судом враховано не було.

Натомість, судом було застосовано положення Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. №22.

Однак, пунктом 2.7. зазначеної інструкції встановлено, що примірник розрахункового документа (незалежно від способу його виготовлення), реєстр платіжних вимог, які залишаються в банку, мають містити відбиток печатки (якщо картка із зразками підписів та відбитка печатки містить відбиток печатки) і підписи/підпис відповідальних/ої осіб/особи.

Тобто, лише примірник розрахункового документу, який залишається в банку, має містити відбиток печатки та підпис відповідальної особи платника.

Водночас, на виконання приписів чинного процесуального законодавства, позивачем до позовної заяви було додане платіжне доручення про сплату судового збору №6633 (#88493067) від 03.02.2015р. на суму 1218,00 грн., що відповідає встановленому для судового збору розміру.

У випадку сумнівів щодо надходження сплачених коштів місцевий господарський суду не був позбавлений права в ході судового розгляду справи витребувати у позивача довідку про зарахування суми сплаченого судового збору до Державного бюджету України.

Позивачем до апеляційного господарського суду надано Довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві від 31.03.2015 р. №5-113/15 про підтвердження зарахування надходжень від сплати судового збору.

Таким чином, місцевий господарський суд вдавшись до формального підходу, повернувши позовну заяву, позбавив позивача права на звернення до суду з даним позовом.

Отже, у місцевого господарського суду не було підстав для повернення позовної заяви за пунктом 4 ч. 1 с. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до п. 2 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України у разі скасування апеляційною інстанцією ухвали про повернення позовної заяви справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду про повернення позовної заяви підлягає скасуванню, а справа підлягає передачі на розгляд Господарського суду Київської області.

У зв'язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з числа зазначених у ч. 7 ст. 106 ГПК України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2015 р. у справі № 910/3698/15-г скасувати.

3. Справу № 910/3698/15-г передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді П.В. Авдеєв

М.Л. Яковлєв