РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015Справа №910/2100/15-г

За позовомЗаступника прокурора Святошинського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради
До Третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс - К» Державна податкова інспекція у Святошинському районі головного управління Міндоходів
Провнесення змін до договору

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від прокуратури: Скляр Д.Ю. - за посвідченням;

Від позивача: Багінська Г.В. - за дов.;

Від відповідача: Калініченко М.В. - за дов.;

Третя особа: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора Святошинського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 20.12.2002р. (зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 25.02.2003р. за №75-6-00042), укладеного між Київською міською радою та Відкритим акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство №3», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К», а саме: викласти п. 2.2. Договору в наступній редакції: «Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% (три відсотка) від її нормативно-грошової оцінки».

Позов мотивовано тим, що розмір орендної плати, передбачений чинними умовами договору оренди, є нижчим за мінімальний розмір орендної плати, який встановлено Податковим кодексом України. Оскільки договір оренди не приведено у відповідність до вимог законодавства, прокурор звернувся з даним позовом до суду.

05.03.2015р. позивач надав суду клопотання про залучення до розгляду справи №910/2100/15-г, на стороні Відповідача, Департамент земельних ресурсів КМДА (вул. Хрещатик, 32-а, м. Київ, 01601) в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Суд не задовольнив зазначене клопотання Відповідача, в зв'язку з його не обґрунтованістю.

17.03.2015р. в судовому засіданні представником позивача був поданий відзив, відповідно до якого позивач визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2002 року між Київською міською радою (орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство №3», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К» (орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки (надалі - Договір), за умовами п. 1. якого Київська міська рада на підставі рішення Київради від 18.11.1999р. за №97/599, передала, а Орендар прийняв в оренду на 49 років земельну ділянку (надалі - об'єкт оренди), визначену цим Договором, розміром 9, 1414 га за адресою: вул. Святошинська, 34 у Святошинському районі міста Києва для експлуатації та обслуговування адміністративних приміщень та виробничих будівель і споруд у межах, які перенесені в натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Пунктом 2.2. Договору визначено, що орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 1,5 (одна ціла і п'ять десятих) відсотків від її грошової оцінки.

Укладений Договір було зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 25.02.2003р. за №75-6-00042.

25.03.2005р. до Договору були внесенні зміни Договором про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, відповідно до якого були внесені зміни в п. 1 Договору оренди та зазначено, що: «в пункті першому Договору оренди слова та цифри «розміром 9, 1414 (дев'ять цілих і одна тисяча чотириста чотирнадцять десятитисячних) га замінити словами та цифрами «розміром 9, 0200 (дев'ять цілих і двісті десятитисячних) га».

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності зі ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, положеннями якого передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (ст. 288 Податкового кодексу України).

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки (ст. 288.5.1 Податкового кодексу України).

З метою приведення у відповідність до вимог законодавства істотних умов договорів оренди земельних ділянок, відповідно до статті 30 Закону України «Про оренду землі», статей 40, 41, 286, 288 Податкового кодексу України 28.02.2013р. Київською міською радою прийнято рішення № 89/9146 «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України». Відповідно до вказаного рішення орган місцевого самоврядування вирішив внести зміни до договорів оренди земельних ділянок в частині річної орендної плати, встановивши її у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно з п. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За таких обставин, враховуючи все вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що рішення відповідної міської ради про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до приписів ст. 288 Податкового кодексу України, яке на теперішній час є чинним та не скасованим, є достатньою підставою для внесення змін до договору в частині визначення розміру орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 Цивільного кодексу України).

Нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Частиною 4 ст. 188 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 5 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Проаналізувавши положення законодавства України, суд дійшов висновку, що як на момент укладення спірного договору, так і на момент розгляду спору в суді, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності була/є регульованою ціною, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для перегляду розміру орендної плати - у разі законодавчої зміни її граничного розміру.

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України «Про оренду землі».

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Судом встановлено, що покладений на відповідача рішенням Київської міської ради № 89/9146 від 28.02.2013р. обов'язок щодо забезпечення оформлення внесення відповідних змін до договору оренди земельної ділянки відповідачем не виконано, за згодою сторін відповідних змін до договору оренди земельної ділянки внесено не було.

Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому, надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 Господарського кодексу України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору. Аналогічну позицію наведено у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002р. по справі №15-рп/2002, у постанові від 20.11.2012р. Верховного суду України по справі №3-53гс12.

Одночасно з цим, обов'язок забезпечити оформлення внесення відповідних змін до договорів оренди земельних ділянок пунктом 2 рішення Київської міської ради №89/9146 від 28.02.2013 року «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України» покладено на орендарів.

Рішення №89/9146 від 28.02.2013р. Київської міської ради було опубліковане 02.04.2013р. у випуску №33(1161) газети "Хрещатик".

Отже, оскільки рішення №89/9146 від 28.02.2013р. Київської міської ради було належним чином опубліковане та набрало чинності з дня його офіційного оприлюднення, містить умову щодо внесення до договорів оренди земельних ділянок змін, встановлюючи річну орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, суд приходить до висновку про те, що вказане рішення є пропозицією Київської міської ради щодо внесення змін в договір оренди земельної ділянки в розумінні ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України.

Згідно з п.3 ст.188 ГК України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідачем щодо результатів розгляду пропозиції Київської міської ради у відповідності до п. 3 ст. 188 ГК України.

В судовому засіданні від 17.03.2015р. представник Відповідача визнав позовні вимоги в повному обсязі, про що також вказав в письмовому відзиві.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, а також те, що розмір орендної плати за землю законодавчо було змінено, суд приходить до висновку про наявність підстав зміни договору у частині, що стосується розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, а тому позов підлягає задоволенню.

Оскільки в силу вимог п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді, та позовні вимоги прокурора задоволені, то на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір стягується з Відповідача в Державний бюджет України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Внести зміни до п. 2.2. договору оренди земельної ділянки, укладеного 20.12.2002р. між Київською міською радою (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) та Відкритим акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство №3», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К» (03680, м. Київ, вул. Святошинська, буд. 34; Код ), зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 25.02.2003р. за №75-6-00042., виклавши його у такій редакції:

«Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% (три відсотка) від її нормативно-грошової оцінки».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К» (03680, м. Київ, вул. Святошинська, буд. 34; Код ) судовий збір в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. в дохід Державного бюджету України.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено:27.03.2015р.

Суддя І.І.Борисенко