Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "19" березня 2015 р. Справа № 906/131/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Алексійчук В.В. - довіреність №180 від 16.02.2015;

Омельчук В.О. - довіреність №296 від 18.03.2015;

від відповідача: Цьомик В.Я. - доручення №45 від 16.02.2015;

Гайдаш Ю.З. - доручення №43 від 16.02.2015;

за участю представника Відділу регіонального розвитку, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства Чуднівської районної державної адміністрації Житомирської області: Захарченко О.Л. - доручення №18 від 02.03.2015 року.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Чуднівської центральної районної лікарні

до Чуднівської міської ради

про визнання недійсним рішення 33 сесії 6 скликання від 21.01.2015р.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним рішення 33 сесії 6 скликання Чуднівської міської ради № від 21.01.2015 "Про вилучення земельної ділянки площею 3,62 га з в м.Чуднові, яким припинено право постійного користування земельною ділянкою Чуднівській центральній районній лікарні та віднесено дану земельну ділянку до земель резерву міської ради.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до ст.ст. 142, 149 Земельного кодексу України право постійною користування землею припиняється в разі добровільної відмови від права постійного користування землекористувачем та у разі вилучення для суспільних та інших потреб за рішенням органів місцевого самоврядування у разі згоди землекористувача.

Чуднівська ЦРЛ згоди на вилучення землі не надавала, та ніколи не зверталась до міської ради з заявою про добровільну відмову від земельної ділянки, а також з заявою про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві, просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Чуднівської районної ради №66 від 22.12.1995 (а.с. 92) затверджено матеріали по встановленню меж для виготовлення Державного акта на право постійного користування землею Чуднівському територіальному медичному об'єднанню загальною площею 10,93 га. Згідно технічного звіту (а.с. 23-25), виготовленого Житомирським інститутом землеустрою в 1994 році землі ТМО складаються з 5 ділянок. Спірна земельна ділянка зазначена під номером 3 - та надана медичному закладу для розміщення городів співробітникам лікарні , площею 3,62 га.

На підставі рішення Чуднівської районної ради 22.12.1995 Чуднівському територіальному медичному об'єднанню видано Державний акт серії ЖТ 06-28-000016 на право постійного користування земельною ділянкою площею 10.93 га для виробничих потреб, в тому числі на спірну земельну ділянку №3 площею 3,62 га. Вказаний Державний акт про право користування землею зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 20.

Згідно виписки з протоколу засідання профспілки працівників охорони здоров'я Чуднівського району №11 від 30.09.2010 затверджено список працівників. які використовують земельну ділянку, надану в постійне користування Чуднівській ЦРЛ, під городи.

В послідуючому рішенням Чуднівської міської ради №608 від 21.01.2015 (а.с. 51-52) вилучено земельну ділянку №3 площею 3,62 га, виділену в постійне користування для виробничих потреб Чуднівському територіальному медичному об'єднанню згідно Державного акту серії ЖТ-06-28000016 на підставі рішення Чуднівської районної ради від 22.12.1995 та віднесено земельну ділянку №3 площею 3,62 га, вилучену у Чуднівської центральної районної лікарні, до земель резервного фонду міської ради.

Вищенаведене рішення Чуднівської міської ради обґрунтоване тим, що Державний акт на право постійного користування землею було видано Чуднівському територіальному медичному об'єднанню, яке згодом було реорганізоване. Частина земельних ділянок фактично вибула з користування районної лікарні, але необхідні зміни до державного акту внесені не були.

Крім того згідно з генеральним планом смт. Чуднів 1988 року розробленим УДНДІПМ (Український державний науково-дослідний інститут проектування і містобудування) «Діпромюто», на період першої черги (1987-1995 роки) передбачалось будівництво будівлі професійно-технічного училища на 540 учнів на земельній ділянці площею 5,9 га північніше вулиці Шевченка. Інша територія поряд з профтехучилищем передбачалась під індивідуальну малоповерхову забудову.

Згідно з п. З Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральні плани населених пунктів, затверджені до набрання чинності цим законом, є безстроковими.

В 1994 році архітектурою Чуднівського району було виготовлено проект забудови групи житлових будинків в м. Чуднів на земельній ділянці площею 3,62 га.

Земельні ділянки, надані в постійне користування ТМО, розташовані в межах населеного пункта - міста Чуднів і є комунальною власністю територіальної громади відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Отже, як зазначено в оскаржуваному рішенні, згідно ч. 2 ст. 149 ЗК України міська рада має право вилучати земельні ділянки, надані у постійне користування із земель комунальної власності для всіх потреб.

Крім вищенаведеного, Чуднівською міською радою звернуто увагу на те, що земельна ділянка площею 3,62 га в межах міської забудови виділялась Чуднівському територіальному медичному об'єднанню для виробничих потреб (вирощування овочів для лікарняної кухні та вирощування овочів та зернових культур для гужового транспорту лікарні), але десятки років не використовується за призначенням.

Станом на даний час ця земельна ділянка незаконно, безоплатно та безконтрольно використовується громадянами для городництва, хоча рішення про її виділення фізичним особам ніким не приймалося, плата за землю незаконними землекористувачами до бюджету не вносилась. Адміністрація районної лікарні не володіє станом використання даної земельної ділянки.

Отже, керуючись пунктом 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту», ч. 2 ст. 149 ЗК України та беручи до уваги необхідність термінового вирішення питання щодо виділення земель учасникам АТО, Чуднівською міською радою прийнято оспорюване рішення.

Вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, господарський суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Як роз'яснено п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011 № 6 державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

За змістом ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 Земельного кодексу України.

Відповідно до п. "б" ст. 141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Порядок вилучення земельних ділянок визначений в ст. 149 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 цієї норми земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Як вбачається з п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Згідно п.19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до осіб, які належать до учасників бойових дій, віднесено: військовослужбовців Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також брали участь в а н т и т е р о р и с т и ч н і й о п е р а ц і ї.

Чуднівською міською радою прийнято від 21.01.15 р "Про вилучення земельної ділянки площею 3,62 гектара із постійного користування у Чуднівської ЦРЛ" з посиланням на 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» саме з мотивів суспільної необхідності.

Як зазначалося вище відповідно до ч. 1 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Тобто вказаною нормою чітко визначено, що д о к у м е н т о м, який підтверджує н а м і р органу державної влади або органу місцевого самоврядування вилучити земельну ділянку у власника або землекористувача, є р і ш е н н я такого органу.

За відсутності згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки, такі дії відбуваються на підставі рішення про примусове вилучення земельної ділянки. В останньому випадку в силу положення ч. 10 ст. 149 Земельного кодексу України у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується у судовому порядку.

Як встановлено господарським судом, відповідач рішення про примусове вилучення у Чуднівської центральної районної лікарні земельної ділянки площею 3,62 га не приймав.

Питання п р и м у с о в о г о вилучення землі зацікавлені органи зобов'язані винести на вирішення зазначених органів, оскільки проголошуючи землю об'єктом права власності Українського народу в особі органів державної влади і місцевого самоврядування, держава, як суб'єкт права державної власності законодавчо розпоряджається землею, у відповідності до ст. 14 Конституції України.

Доводи відповідача про використання земельної ділянки позивачем не за призначенням суд до уваги не приймає, оскільки фактично головною підставою для прийняття рішення 33 сесії 6 скликання від 21 січня 2015 року було вилучення земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Позивач не подав до суду належних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог.

За таких обставин, господарський суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.03.15

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу (рек.)