РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015Справа №910/4138/15-г
Суддя Отрош І.М., розглянувши матеріали справи

за позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рітейл-Страхування»
доОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дім-ранок»
простягнення 16929 грн. 10 коп.
Представники сторін:

від позивача: Самойленко П.М. - представник за довіреністю б/н від 22.10.2014;

від відповідача: Лук'яненко Я.В. - представник за довіреністю б/н від 02.03.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.02.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рітейл-Страхування» з вимогами до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дім-ранок» про стягнення 16929 грн. 10 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не відшкодував завдану ним шкоду внаслідок падіння снігу з даху будинку, який знаходиться на балансі відповідача, у розмірі 16929 грн. 10 коп. позивачу, право на отримання якої перейшло до останнього внаслідок виплати страхового відшкодування у розмірі 16929 грн. 10 коп. страхувальнику за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 1614.01.12 від 11.10.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2015 порушено провадження у справі № 910/4138/15-г та справу призначено до розгляду на 16.03.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 30.03.2015.

30.03.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у зв'язку з відсутністю своєї вини, та наголосив на відсутності доказів того, що падіння снігу відбулось саме з будинку № 57 по бульвару Вернадського у місті Києві, балансоутримувачем якого є відповідач.

У судовому засіданні 30.03.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.03.2015 надав усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 30.03.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

11.10.2012 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Рітейл-Страхування» (страховик) та Гришиним О.Г. (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 1614.01.12, яким передбачено страхування майнових інтересів, пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Hyundai Tucson, державний номер АА4039ВХ.

Згідно з п. 5 частини А Договору, страховими ризиками є: ДТП, протиправні дії третіх осіб, пожежа (ПВС), стихійні лиха, вплив предметів, незаконне заволодіння.

Відповідно до п. 18 частини А Договору, строк його дії встановлений з 13.10.2012 по 12.10.2013.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження, внесеного 06.01.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000399, від 08.01.2013 встановлено, що 05.01.2013 Гришин О.Г. виявив пошкодженим автомобіль Hyundai Tucson, державний номер АА4039ВХ по бульвару Вернадського, 57 у місті Києві.

У постанові про закриття кримінального провадження від 08.01.2013 вказано, що Гришин О.Г. пояснив, що 04.01.2013 він залишив транспортний засіб Hyundai Tucson, державний номер АА4039ВХ, поблизу будинку 57 по бульвару Вернадського у місті Києві, а 05.01.2013 виявив, що вказаний автомобіль має вм'ятини на даху та врізаному люці, які спричинені внаслідок падіння з даху будинку снігу.

08.01.2013 Гришин О.Г. звернувся до страховика, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рітейл-Страхування», із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 1614.01.12 від 11.10.2012.

Відповідно до рахунку № 00003-13/01/09 від 09.01.2013, складеного Фізичною особою-підприємцем Коваленком О.В., вартість робіт та матеріалів з ремонту автомобіля Hyundai Tucson, державний номер АА4039ВХ, становить 21161 грн. 37 коп.

Судом встановлено, що наведені в рахунку № 00003-13/01/09 від 09.01.2013 роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із тими пошкодженнями, що зазначені у акті огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 08.01.2013, складеного представниками позивача за участі Гришина О.Г. (місце огляду - м. Київ, вул. Івана Кудрі, буд. 5).

Згідно зі страховим актом № 871-1 від 05.02.2013, складеним позивачем, загальний розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 1614.01.12 від 11.10.2012 становить 16929 грн. 10 коп., на підставі якого позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 16929 грн. 10 коп. на рахунок Гришина О.Г., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями платіжних доручень № 215 від 18.02.2013 на суму 3000 грн. 00 коп., № 242 від 25.02.2013 на суму 3000 грн. 00 коп., № 268 від 28.02.2013 на суму 3000 грн. 00 коп., № 277 від 04.03.2013 на суму 4000 грн. 00 коп. та № 286 від 05.03.2013 на суму 3929 грн. 10 коп.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто в розмірі 16929 грн. 10 коп.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

У частині другій статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що балансоутримувач зобов'язаний забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичними особами на управління майном, забезпечувати умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил, забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Судом встановлено, що балансоутримувачем будинку № 57 на бульварі Академіка Вернадського у місті Києві станом на 05.01.2013 (дата настання страхового випадку) було Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дім-ранок» відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс від 30.09.2010 (належним чином засвідчена копія знаходиться в матеріалах справи), та даний факт не заперечувався відповідачем у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 30.03.2015, та у судовому засіданні 30.03.2015.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 16929 грн. 10 коп. (вих. № РГР/871-1/13/4 від 10.10.2014), яка була отримана відповідачем 16.10.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 322.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У разі порушення законних прав та інтересів осіб, суд зобов'язаний їх захистити у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, частинами першою і другою якої встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, виходячи із аналізу змісту ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

Суд зазначає, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Tucson, державний номер АА4039ВХ, що становить 16929 грн. 10 коп., є шкодою в розумінні положень статті 1166 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров'ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об'єктів благоустрою.

Згідно з підпунктом 3.1.4 пункту 3.1 Правил утримання та благоустрій територій підприємств, установ, організацій та присадибних ділянок громадян, прибудинкових територій багатоквартирних та малоповерхових житлових будинків, належних до них будівель та споруд, проводиться власником або балансоутримувачем цього будинку, або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачами укладені відповідні договори на утримання та благоустрій прибудинкових територій.

Підпунктом 7.5.3 пункту 7.5 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, які є обов'язковими для виконання всіма розміщеними на території м. Києва органами державної влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями (далі - Правила) передбачено, що очищення дахів та козирків від снігу та бурульок проводиться негайно з дотриманням застережних заходів щодо безпеки руху пішоходів, не допускаючи пошкодження покрівель будинків і споруд, зелених насаджень, електромереж, рекламних конструкцій тощо. Необхідно огороджувати небезпечні місця на тротуарах, переходах, виставляти вартових. Сніг та бурульки, що зняті з дахів та козирків, необхідно окучувати і протягом доби вивозити.

Однак, позивачем не доведено наявності протиправної поведінки (бездіяльності) відповідача.

Єдиним доказом, наданим позивачем у підтвердження факту винної протиправної поведінки (бездіяльності) відповідача, є постанова про закриття кримінального провадження, внесеного 06.01.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000399, від 08.01.2013.

Суд зазначає, що в постанові про закриття кримінального провадження від 08.01.2013 не встановлено факту, що автомобіль було пошкоджено внаслідок падіння снігу саме з даху будинку № 57 по бульвару Вернадського у місті Києві, а зазначені лише пояснення Гришина О.Г., що пошкодження автомобіля Hyundai Tucson, державний номер АА4039ВХ, спричинені падінням снігу з даху вказаного будинку.

Тобто, вказана постанова не є належним доказом наявності протиправних дій (бездіяльності) та вини відповідача у спричиненні матеріальної шкоди власнику транспортного засобу Hyundai Tucson, державний номер АА4039ВХ, оскільки в ній зафіксовані лише пояснення Гришина О.Г.

Зокрема, позивач пояснив у судовому засіданні 30.03.2015, що Гришин О.Г. не викликав ДАІ для складання протоколу огляду транспортного засобу Hyundai Tucson, державний номер АА4039ВХ, в місці, де як зазначає Гришин О.Г., було заподіяно шкоду, так само, не викликались представники страхової компанії позивача для складення протоколу огляду автомобіля Hyundai Tucson, державний номер АА4039ВХ, в місці, де стався страховий випадок.

Доданий до матеріалів справи акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 08.01.2013, був складений представником позивача не за місцем настання страхового випадку (яким є як стверджує Гришин О.Г., м. Київ, бульв. Вернадського, буд. 57), а за адресою: м. Київ, вул. І. Кудрі, буд. 5.

Тобто, позивачем не доведено належними та допустимими доказами (наприклад, актом огляду транспортного засобу за місцем настання страхового випадку, складеним представниками страхової компанії та відповідача, чи протоколом огляду, складеним працівниками ДАІ, тощо), що страховий випадок стався внаслідок падіння снігу саме біля будинку № 57 по бульвару Вернадського у місті Києві, балансоутримувачем якого є відповідач.

Крім того, протоколом № 6 Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дім-ранок» від 04.09.2011 затверджено схему розміщення паркувальних місць та проведено їх розподіл між мешканцями будинку 57 по бульвару Вернадського у місті Києві. За власником транспортного засобу Hyundai Tucson, державний номер АА4039ВХ, закріплено паркувальне місце № 33, на якому паркування заборонено з листопада по квітень через неможливість прибирання снігу з еркера, внаслідок чого можливе його падіння на транспортний засіб. Вказаним протоколом забезпечення відсутності автомобіля на паркувальному місці № 33 у вказаний період покладено на його власника.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на недоведення позивачем наявності всіх елементів складу господарського (цивільного) правопорушення, а саме, протиправної поведінки (бездіяльності) та вини відповідача, та відповідно підстав для відшкодування шкоди відповідачем, суд відмовляє Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Рітейл-Страхування» в задоволенні позову до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дім-ранок» про стягнення 16929 грн. 10 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 06.04.2015

Суддя І.М. Отрош