ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" квітня 2015 р.Справа № 916/319/15-г

Позивач: Саратське сільське споживче товариство

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Саратська селищна рада Саратського району Одеської області

Відповідач: Дочірнє підприємство "Ринок Саратської Райспоживспілки"

Про визнання припиненим права постійного користування земельною ділянкою та визнання державного акту таким, що втратив чинність

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: Дукін С.В. - згідно ордеру та договору про надання правової допомоги,

Пєйчева Л.О. - голова товариства.

Від третьої особи: Панич Л.О. - згідно довіреності №64-02-14 від 03.02.2014р.

Від відповідача: Кожухар Є.І. - згідно довіреності №1 від 06.02.2015р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: Дукін С.В. - згідно ордеру,

Пєйчева Л.О. - голова товариства.

Від третьої особи: не з'явився.

Від відповідача: Кожухар Є.І. - згідно довіреності №1 від 06.02.2015р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, Саратське сільське споживче товариство, звернувся до господарського суду Одеської області із позовом до Дочірнє підприємство "Ринок Саратської Райспоживспілки" про визнання Державного акту на право постійного користування землею І-ОД №000023 від 23.05.1997р., виданого Саратському ринку райспоживспілки відповідно до рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №19 таким, що втратив чинність.

Згідно уточненої позовної заяви, що була подана позивачем до суду 12.03.2015р. разом із заявою у порядку ч.4 ст.22 ГПК України, позивач просить суд визнати припиненим право Дочірнього підприємства "Ринок Саратської Райспоживспілки" на постійне користування земельною ділянкою на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ОД №000023 від 23.05.1997р., виданого Саратському ринку райспоживспілки відповідно до рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №19, а також визнати Державний акт на право постійного користування землею І-ОД №000023 від 23.05.1997р., виданий Саратському ринку райспоживспілки відповідно до рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №19, таким що втратив чинність з моменту винесення Саратською селищною радою рішення від 07.12.2012р. №756-УІ, яким Саратському сільському споживчому товариству було надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для розміщення, обслуговування та експлуатації магазинів по вул. Чкалова, 31, смт. Сарата, Саратського району Одеської області.

Представники позивача позовну заяву підтримують, наполягають на задоволенні позову.

Ухвалою суду від 27.01.2015р. до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору судом залучено Саратську селищну раду Саратського району Одеської області. Зазначена третя особа позов Саратського сільського споживчого товариства підтримує з мотивів, викладених у поясненнях по справі.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Згідно Державного акту на право постійного користування землею І-ОД №000023, виданого Саратському ринку райспоживспілки відповідно до рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №19, Саратському ринку райспоживспілки на території Саратської селищної ради у постійне користування для розміщення торгівельних об'єктів надано 1,23 га землі у межах згідно з планом землекористування.

Позивач у справі - Саратське сільське споживче товариство вважає, що право Дочірнього підприємства "Ринок Саратської Райспоживспілки" на постійне користування земельною ділянкою на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ОД №000023 від 23.05.1997р. припинилося, посилаючись на те, що Саратське сільське споживче товариство з 2006р. є власником семи об'єктів нерухомості - нежитлових будівель, в яких розташовані магазини. Зазначені об'єкти нерухомості розташовані на земельній ділянці загальною площею 1,23 га, яка надана у постійне користування Саратському ринку райспоживспілки для розміщення торгівельних об'єктів.

Позивач зазначає, що згідно п.3 ч.1 ст.27 Земельного кодексу України 1990р. право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації , селянського (фермерського) господарства. На думку позивача, Саратський ринок райспоживспілки припинив свою діяльність ще до видачі зазначеного Державного акту на право постійного користування землею, адже, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, виданої державним реєстратором Саратської районної державної адміністрації Одеської області 24.12.2010р., з 08.02.1995р. в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за №0000062 було зареєстровано Дочірнє підприємство "Ринок Саратської Райспоживспілки". За таких обставин, відповідач вважає, що юридична особа - Саратський ринок райспоживспілки припинилася та втратила право користування земельною ділянкою відповідно до Державного акту на право постійного користування землею І-ОД №000023 від 23.05.1997р. з 08.02.1995р.

Крім того, позивач зазначає, що на земельній ділянці розміщено малі архітектурні форми (тимчасові споруди) прибудовані до об'єктів споживчого товариства, проектна документація на які не розглядалася та не погоджувалася, що підтверджується листом Саратської райдержадміністрації від 30.07.2014р. за №01/22/860/1034. За даними відповідача, об'єктів нерухомості, що належать відповідачу, на спірній земельній ділянці не має.

Позивач також зазначає, що він має право на отримання спірної земельної ділянки в оренду або у власність під нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці, яка на даний час знаходиться на праві постійного користування у Дочірнього підприємства "Ринок Саратської Райспоживспілки", але на даний час не може оформити своє право.

Позивач зазначає, що він, як власник об'єктів нерухомості, відповідно до норм ст.ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України має право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю на власний розсуд. І відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу та ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до нього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщені належні йому на праві власності об'єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Крім того, відповідно до п. "е" ч.1 ст.141 Земельного кодексу України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

На підставі викладеного позивач вважає, що наявні всі підстави для припинення права постійного користування земельною ділянкою Дочірнім підприємством "Ринок Саратської Райспоживспілки", а тому, підлягає задоволенню похідна вимога про визнання таким, що втратив чинність Державного акту на право постійного користування землею І-ОД №000023 від 23.05.1997р.

Позивач також зазначив, що про порушення свого права та інтересу йому стало відомо лише у зв'язку із неможливістю оформити орендне право користування земельною ділянкою на підставі рішення Саратської селищної ради від 07.12.2012р. №756-УІ , яким було надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для розміщення, обслуговування та експлуатації магазинів по вул. Чкалова, 31, смт. Сарата. За таких обставин, позивач вважає, що позов ним було подано в межах встановленого законодавством загального строку позовної давності.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Саратська селищна рада Саратського району Одеської області, позов Саратського сільського споживчого товариства підтримує у повному обсязі, та зазначає, що крім Саратського сільського споживчого товариства власниками об'єктів нерухомості, що розташовані на земельній ділянці, яка на даний час на праві постійного користування належить Дочірньому підприємству "Ринок Саратської Райспоживспілки", є декілька фізичних осіб. Відповідно до п."е" ч.1 ст.141 Земельного кодексу України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок , будівлю або споруду , які розташовані на земельній ділянці. За таких обставин, з урахуванням до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу та ч.1 ст. 377 Цивільного кодексу України, а також ст. 92 Земельного кодексу України, третя особа вважає, що до власників об'єктів нерухомості, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташовані їх об'єкти , на умовах оренди.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що Державний акт на право постійного користування землею І-ОД №000023, виданий Саратському ринку райспоживспілки відповідно до рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №19, був виданий в межах компетенції Саратської селищної ради народних депутатів та відповідно до норм чинного на той час законодавства. За таких обставин, на думку відповідача, відсутні правові підстави для визнання Державного акту на право постійного користування землею І-ОД №000023 недійсним.

Крім того, відповідач звернув увагу суду на те, що рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 не визнано судом недійсним, не скасовано.

Відповідач також зазначив, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002р. №449 "Про затвердження форм державного акту на право власності на земельну ділянку та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою" раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування земельною ділянкою є діючими і підлягають заміні у випадку добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Крім того, згідно листа Державного комітету України по земельним ресурсам від 13.01.2011р. №476/27/С5353-11, з урахуванням положень ст. 141 Земельного кодексу України, існуючий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою є чинним до прийняття рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про переоформлення права постійного користування земельною ділянкою та укладення договору оренди землі.

За таких обставин, відповідач вважає, що на даний час Державний акт на право постійного користування землею І-ОД №000023, виданий Саратському ринку райспоживспілки відповідно до рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №19, є чинним.

Відповідач також зауважив, що Саратське сільське споживче товариство стало власником об'єктів нерухомості лише у 2006р., а Державний акт на право постійного користування землею І-ОД №000023 був виданий ще у 1997р. Отже, даний Державний акт станом на дату його видачі ніяким чином не порушував прав та інтересів позивача.

Відповідач зазначив, що Саратський ринок райспоживспілки не був ліквідований, реорганізований та не припиняв своєї діяльності, у 2005р. було проведено лише внесення змін до установчих документів підприємства та його перейменування у зв'язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності" При цьому, засновником - Саратською райспоживспілкою дочірньому підприємству було передано в оперативне управління основні засоби, що знаходяться на балансі підприємства, і Дочірнє підприємство "Ринок Саратської Райспоживспілки" здійснюючі свою діяльність, надає торговельні місця, створює для продавців та покупців відповідні умови в процесі купівлі-продажу товарів, що є підтвердженням використання земельної ділянки за призначенням.

Відповідач також вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, адже, ст. 16 Цивільного кодексу України не передбачено такого способу захисту як визнання акту таким, що втратив чинність.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності, який, на думку відповідача, сплив ще у 2009р. (через три роки після реєстрації позивачем свого права власності на об'єкти нерухомості).

Розглянувши матеріали справи суд доходить до такого висновку:

За приписами ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно позовної заяви позивач просить суд визнати Державний акт на право постійного користування землею І-ОД №000023 від 23.05.1997р., виданий Саратському ринку райспоживспілки відповідно до рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №19, таким що втратив чинність з моменту винесення Саратською селищною радою рішення від 07.12.2012р. №756-УІ, яким Саратському сільському споживчому товариству було надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для розміщення, обслуговування та експлуатації магазинів по вул. Чкалова, 31, смт. Сарата, Саратського району Одеської області.

Але, зазначеними вище нормами чинного законодавства України не передбачено такого способу захисту прав та інтересів як визнання акту таким, що стратив чинність. Інших норм законодавства, які б передбачали можливість застосування судом саме такого способу захисту , позивачем у позовній заяві не наведено. За таких обставин, позивачем невірно обраний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, первісною вимогою, заявленою позивачем при подачі позову, є вимога про визнання Державного акту на право постійного користування землею І-ОД №000023 від 23.05.1997р., виданого Саратському ринку райспоживспілки відповідно до рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №19 таким, що втратив чинність. За таких обставин, вимога позивача про визнання припиненим права Дочірнього підприємства "Ринок Саратської Райспоживспілки" на постійне користування земельною ділянкою на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ОД №000023 від 23.05.1997р., виданого Саратському ринку райспоживспілки відповідно до рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №19, у даному випадку є похідною від первісної вимоги, і не підлягає задоволенню у зв'язку із відмовою у задоволенні первісної вимоги. Але, суд вважає за необхідне висловити свою думку і щодо вимоги позивача про припинення права постійного користування відповідача земельною ділянкою загальною площею 1, 23 га, що розташована на території Саратської селищної ради у межах згідно з планом землекористування.

Згідно наявного у матеріалах справи Державного акту на право постійного користування землею І-ОД №000023, виданого Саратському ринку райспоживспілки відповідно до рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №19, Саратському ринку райспоживспілки на території Саратської селищної ради у постійне користування для розміщення торгівельних об'єктів надано 1,23 га землі у межах згідно з планом землекористування.

Позивач у справі зазначає, що він є власником восьми об'єктів нерухомості, що розташовані на земельній ділянці, яка на даний час знаходиться у постійному користуванні Дочірнього підприємства "Ринок Саратської райспоживспілки". Відповідач проти зазначеного факту не заперечує.

Дійсно, відповідно до п. "е" ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. При цьому, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 цього Кодексу у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Але, у випадку, якщо на земельній ділянці розташовано кілька об'єктів нерухомості, до набувача одного (декілька) таких об'єктів, може перейти право користування лише на частину первісної земельної ділянки (нову земельну ділянку), на якій розташовані об'єкти нерухомості нового власника. Як вбачається з матеріалів справи, на спірній земельній ділянці, крім об'єктів, що належать на праві власності позивачу, знаходяться також об'єкти нерухомості, що належать на праві власності іншим особам, у тому числі, Саратській райспоживспілці, дочірнім підприємством якої є відповідач. Отже, вимога позивача щодо припинення права користування відповідача на всю земельну ділянку загальною площею 1,23 га землі у межах згідно з планом землекористування, є безпідставною, та порушує права та інтереси інших власників об'єктів нерухомості.

Посилання позивача у якості підстави позовних вимог на припинення права користування земельною ділянкою у зв'язку із припиненням діяльності підприємства - Саратського ринку райспоживспілки, на думку суду, також є безпідставним, адже, як вбачається з матеріалів справи, згідно Статуту Саратського ринку, зареєстрованого Саратською районною радою народних депутатів 08.02.1995р., Саратський ринок є підвідомчим підприємством Саратської райспоживспілки. Свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності за №01561448 було видано 08.02.1995р. Згідно постанови правління Саратської райспоживспілки №2 від 24.01.2005р. "Про прийняття Статуту "Ринку Саратської райспоживспілки" у новій редакції" було вирішено змінити назву "Саратський ринок" на Дочірнє підприємство райспоживспілки "Ринок Саратської райспоживспілки". У подальшому, 01.03.2005р. було зареєстровано Статут Дочірнього підприємства "Ринок Саратської райспоживспілки", згідно п. 1.1 якого дочірнє підприємство є власним підприємством Саратської райспоживспілки. При цьому, згідно Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Серія А00 №287616 Дочірнє підприємство "Ринок Саратської райспоживспілки" має той самий ідентифікаційний код юридичної особи - 01561448, та ту саму дату проведення державної реєстрації - 08.02.1995р. Отже, Саратський ринок райспоживспілки не припинявся як юридична особа, а мала місце лише зміна назви підприємства.

Згідно ст. 59 Господарського кодексу України припинення суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

Слід також зауважити, що за приписами п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Проте, рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 ( у справі №1-17/2005) у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) , визнано неконституційними положення пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення та положення пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року N 563-XII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

При цьому, у мотивувальній частині рішення Конституційний Суд України зазначив, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

За таких обставин, на даний час з матеріалів справи не вбачається підстав для припинення права Дочірнього підприємства «Ринок Саратської Райспоживспілки» на постійне користування земельною ділянкою на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ОД №000023 від 23.05.1997р., виданого Саратському ринку райспоживспілки відповідно до рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №19.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст. ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Саратського сільського споживчого товариства відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07 квітня 2015 р.

Суддя Н.В. Рога