ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Справа № 910/15175/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі)
суддів :Бондар С.В., Кривди Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 26.01.15
у справі№910/15175/14
господарського судуміста Києва

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ПАН Логістик"

доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ВЕЙ ЛОГІСТИК"
простягнення суми
за участю представників від:
позивачаПоліщук С.М. (дов. від 27.12.14)
відповідачаРогачов Ю.М. (адвокат)

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАН Логістик" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ВЕЙ ЛОГІСТИК" 5300 грн. штрафу за запізнення доставки вантажу, 2500 грн. збитків, 4326,97 грн. вартості зіпсованого вантажу, 870,00 грн. штрафу за не надсилання документів.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.11.14 (суддя Зеленіна Н.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.15 (колегія суддів у складі: головуючого-судді Зеленіна В.О., суддів: Синиці О.Ф.,

Шевченка Е.О.), позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАН Логістик" 5300,00 грн. штрафу за запізнення доставки вантажу, 2500,00 грн. збитків та 1096,45 грн. судового збору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАН Логістик" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 1015,25 грн. витрат на оплату послуг адвоката (пропорційно сумі задоволених та відхилених позовних вимог).

Не погоджуючись із судовими актами в частині задоволення позову, відповідач1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та письмовими поясненнями, в яких просить їх скасувати в оскаржуваній частині, в позові відмовити повністю. Обґрунтовуючи скаргу, скаржник посилається на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту запізнення перевізника. Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду - без змін.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якій просить судові акти залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 22.08.13 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАН Логістик" (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Перевізник) укладено Договір № ЕП-01979 надання та організації послуг (надалі - договір), за умовами якого Перевізник бере на себе зобов'язання перевозити наданий йому Замовником вантаж в міжнародному та міжміському сполученні автомобільним транспортом, (далі - T.3.) з місця відправлення до пункту призначення, і видати вантаж уповноваженій особі Замовника (або іншій особі) на його одержання, та надати при цьому інші додатково передбачені цим Договором, Заявкою до нього послуги, а Замовник зобов'язується після прийняття наданих послуг сплатити за них обумовлену плату.

В п. 1.3 договору сторони погодили, що ціна Договору визначається виходячи з вказаних в Заявках розміру плати всіх наданих Перевізником послуг по кожному окремому перевезенні (далі - плата за перевезення), що узгоджується Сторонами та сумарно становить загальну ціну Договору.

На підставі договору та на виконання його умов між сторонами укладений разовий договір-заявку від 27.12.13 №КИ-11795 (Заявка) особливими умовами передбачалося вид вантажу, маршрут перевезення, місце завантаження і вивантаження, дата завантаження та розвантаження, вартість перевезення. За умовами заявки, відповідач-1 зобов'язався доставити вантаж для розвантаження у м. Севастополь 31.12.13 о 10:00 год. Як встановлено судами та підтверджується маршрутним листом № та Актом вантажоодержувача, прибуття товару для розвантаження відбулось 02.01.14 о 07:00 год. (Проте, водій транспортного засобу, не погодившись з вказаним Актом, відмітив час прибуття в м. Севастополь 01.01.14 о 23:30 год.)

Доводи касаційної скарги про те, що факт прибуття товару 02.01.15 о 7-00 не підтверджується належними доказами у справі, відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки по-перше, даний висновок судів ґрунтується на матеріалах справи (а.с. 67,25), по-друге, ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України), по-третє, оцінка та переоцінка доказів не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції (ч.2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, суди встановили, що запізнення вантажу відбулось на 45 годин. Пунктом 5 заявки передбачено, що за невчасну подачу Т/З на завантаження, доставку вантажу, штраф: 400 грн. за 1 годину запізнення, 800 грн. за 4 години запізнення, більше 4-х годин запізнення - 1 200 грн. + 100 грн. за годину за кожну наступну годину. З огляду на зазначене суди прийшли до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення із відповідача-1 штрафу за запізнення вантажу у розмірі 5300,00 грн.

Також, суди стягнули з відповідача 2500 грн. збитків, що були понесені позивачем (зарахування зустрічних однорідних вимог за Заявою від 25.06.14 № 4572), як штраф перед третьою особою запізненням доставки вантажу та виразилися у зменшенні суми винагороди (того, що він мав би отримати за умови належного виконання зобов'язання відповідачем).

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне підтримати висновки судів попередніх інстанцій з огляду на наступні приписи законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Аналогічна норма міститься в ч. 1 ст. 307 ГК України.

За змістом ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи те, що судами місцевим господарським судом вірно встановлено, а позивачем доведено понесення збитків (у вигляді штрафних санкцій) у зв'язку з несвоєчасною доставкою вантажу, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення вимог про стягнення з відповідача-1 збитків у сумі 2500,00 грн. А враховуючи доведеність факту запізнення відповідача-1, суди обґрунтовано стягнули з нього штраф, пропорційний часу затримки.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, а тому, постанову апеляційного господарського суду слід залишити без змін, так як вона ухвалена при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.01.15 у справі №910/15175/14 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді С. В. Бондар

Д.С. Кривда