РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"24" березня 2015 р. Справа № 906/1321/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Житомирського обласного територіального Відділення Антимонопольного комітету України

на окрему ухвалу господарського суду Житомирської області від 18.02.2015р.

у справі №906/1321/14 (суддя Лозинська І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт"

до відповідача Житомирського обласного територіального Відділення Антимонопольного комітету України

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Бречка Петра Георгійовича

про визнання недійсним (скасування) рішення

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 18 лютого 2015 року у справі №906/1321/14 з підстав, вказаних у даному рішенні, в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" до Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним (скасування) рішення відмовлено.

Водночас, господарським судом Житомирської області 18 лютого 2015 року у даній справі винесено окрему ухвалу, яку направлено Житомирському обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України з метою вжиття відповідних заходів реагування та недопущення в подальшому порушень в частині неухильного дотримання вимог Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України.

При винесенні вищевказаної ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді вказаного спору господарським судом виявлено недоліки в роботі Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та обгрунтовував свої висновки положеннями Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ), затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994р. №5, Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням названого Комітету від 23.02.2001 № 32-р, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України, а також роз'яснення, наведені у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування ГПК судами першої інстанції".

В обґрунтування своїх висновків, місцевий господарський суд вказав на те, що, усупереч наведеним положенням чинного законодавства, відповідачем не залучено фахівців правоохоронних органів для проведення відповідної перевірки господарської діяльності позивача для всебічного, повного і об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків ТОВ "ЕкономКомфорт".

Не погоджуючись із винесеною ухвалою суду першої інстанції, Житомирське обласне територіальне Відділення Антимонопольного комітету України звернулося з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить окрему ухвалу господарського суду Житомирської від 18 лютого 2015 року у справі №906/1321/14 відносно Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України скасувати.

Скаржник вважає, що ухвала господарського суду є незаконною та такою, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує, зокрема, наступне:

- адміністративною колегією Відділення в межах своєї компетенції, визначеної Законами України «Про Антимонопольний комітет України», "Про захист від недобросовісної конкуренції", Правилами розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 № 169-р) (із змінами), розглянуто справу № 3.4-41/2014 за ознаками порушення ТОВ "ЕкономКомфорт" законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та прийнято правомірне рішення відносно ТОВ «ЕкономКомфорт», правомірність якого підтверджена рішенням господарського суду Житомирської області від 18.02.2015. Встановлення правомірності здійснення господарської діяльності ТОВ «Економ Комфорт» без одержання ліцензії не відноситься до компетенції Відділення, визначеної чинним законодавством;

- здійснення господарської діяльності позивачем без одержання ліцензії не спростовує факту вчинення ТОВ «ЕкономКомфорт» порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції у вигляді поширення інформації, що вводить в оману;

- з відповіді, наданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, не вбачається, що товариство здійснює свою діяльність неправомірно усупереч Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому у Відділення не було правових підстав для звернення до правоохоронних органів;

- діюче законодавство передбачає можливість залучення органами Антимонопольного комітету України органів внутрішніх справ, митних та інших правоохоронних органів для проведення процесуальних дій у справах про порушення законодавства, але виключно з метою забезпечення доказів правопорушення;

- роль правоохоронних органів при проведенні процесуальних дій з метою забезпечення доказів правопорушення, їх вилучення та арешту згідно зі ст. 44 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та п.п. 8 п. 3 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням названого Комітету від 23.02.2001р. № 32-р, полягає у виключному відверненні або у подоланні фізичної протидії відповідальним працівникам АМКУ з боку працівників чи представників суб'єктів господарювання;

- оскільки товариство надавало без перешкод витребувані Відділенням документи, то у Відділення не виникало необхідності залучати правоохоронні органи, як передбачено п.п. 8 п. 3 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України.

З огляду на викладені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, скаржник вважає, що судом першої інстанції було внесено окрему ухвалу по відношенню до відповідача за відсутності на те визначених законом підстав, у зв'язку з чим ухвалу суду першої інстанції слід скасувати.

Позивач не скористався своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч. 2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення (в даному випадку - ухвали) місцевого господарського суду.

24 березня 2015 року в судове засідання Рівненського апеляційного господарського суду представники сторін та третьої особи не з'явилися.

Враховуючи приписи ст.ст. 101,102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що всі учасники судового процесу були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, направлені останнім (Т.2, а.с. 89-91), а також те, що явка представників сторін та третьої особи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін та третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а окрему ухвалу господарського суду Житомирської області від 18.02.2015 року у справі №906/1321/14 відносно Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України скасувати, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, ТОВ "ЕкономКомфорт" звернулось до господарського суду першої інстанції з позовом до Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним (скасування) рішення Адміністративної колегії Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.09.2014 р. №1.16/-37 у справі №3.4-41/2014 "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу"(Т.1, а.с. 2-3).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 18 лютого 2015 року у справі №906/1321/14 з підстав, вказаних у даному рішенні, в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" до Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним (скасування) рішення відмовлено (Т.2, а.с. 25-29).

Поряд з тим, господарським судом Житомирської області направлено Житомирському обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України окрему ухвалу від 18.02.2015р. (Т.2. а.с. 32-33).

Переглядаючи вищевказану ухвалу суду першої інстанції на предмет відповідності вимогам діючого законодавства, суд апеляційної інстанції враховує наступні обставини справи та положення чинного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 106 ГПК України окремо від рішення місцевого господарського суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окрема ухвала місцевого господарського суду.

Згідно з ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Предметом дослідження при винесенні судом окремої ухвали у даному випадку виступає діяльність Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету при здійсненні розгляду справи № 3.4-41/2014 за ознаками порушення ТОВ "ЕкономКомфорт" законодавства про захист від недобросовісної конкуренції.

При цьому, висновки суду першої інстанції при винесенні окремої ухвали по відношенню до відповідача ґрунтуються на порушенні територіальним відділенням Антимонопольного комітету України вимог чинного законодавства в частині здійснення діяльності з розслідування справ про порушення конкурентного законодавства. Таке порушення, з висновків суду, виявилося у незалученні правоохоронних органів до проведення перевірки діяльності суб'єкта господарювання (позивача).

Досліджуючи питання про наявність визначених ст. 90 ГПК України підстав для винесення місцевим господарсьим судом окремої ухвали, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 19.06.2014 до Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшла заява гр. Бречка Петра Георгійовича про порушення ТОВ "ЕкономКомфорт" законодавства про захист від недобросовісної конкуренції від 10.06.2014 (Т.1, а. с. 83 - 84).

07.07.2014 відповідач надіслав позивачу вимогу (вих. №1.20/4-1648) "Про надання інформації", а 05.08.2014 р. розпорядженням адміністративної колегії відділення №1.17/41р розпочато розгляд справи за ознаками порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції у діях позивача, передбаченого ст. 15-1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції".

За результатами проведеної перевірки Житомирським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України прийнято рішення від 22.09.2014 р. №1.16/-37 у справі №3.4-41/2014 "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу", відповідно до якого: визнано дії позивача, які полягають у повідомленні невизначеному колу осіб в рекламі неповних відомостей, зокрема, внаслідок замовчування окремих фактів, що можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання товарів (придбання (замовлення) послуг з надання позик), порушенням законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченим ст. 15-1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", у вигляді поширення інформації, що вводить в оману; за вчинення цього порушення на позивача накладено штраф у розмірі 68 000 грн. згідно зі ст. 21 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; зобов'язано позивача у двомісячний строк з дня одержання рішення припинити порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції (Т.1, а.с. 7-10).

Наведене рішення прийнято на підставі ст.ст. 7, 12, 12-1, 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», ст. ст. 21, 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", п. 11 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 № 32-р та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.03.2001р. за №291/5482 (із змінами), пунктів 32, 33 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 № 169-р) (із змінами).

За приписами статті 27 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" процесуальні засади діяльності органів Антимонопольного комітету України щодо захисту від недобросовісної конкуренції, зокрема, розгляд справ про недобросовісну конкуренцію, порядок виконання рішень та розпоряджень органів АМК, голів його територіальних відділень, їх перевірка, перегляд, оскарження та гарантії учасників процесу, інші питання щодо захисту від недобросовісної конкуренції регулюються законодавством про захист економічної конкуренції з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Пунктом 5 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ), затвердженими розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5 (z0090-94) (в редакції Розпорядження Антимонопольного комітету № 169-р (z0471-98) від 29.06.98 (Назва із змінами, внесеними згідно з Розпорядженням Антимонопольного комітету № 24-р (z0200-02) від 12.02.2002 в редакції Розпорядження Антимонопольного комітету №332-р (z1044-06) від 17.08.2006 визначено, що адміністративній колегії територіального відділення Комітету підвідомчі справи про порушення у вигляді, зокрема, недобросовісної конкуренції, якщо заявник і відповідач знаходяться в одному регіоні.

Згідно з абз. 1 п. 1 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням названого Комітету від 23.02.2001 № 32-р територіальне відділення Антимонопольного комітету України є органом Антимонопольного комітету України, утвореним для реалізації завдань, покладених на цей Комітет Законом України "Про Антимонопольний комітет України", іншими актами законодавства про Антимонопольний комітет України.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом.

Відповідно до п.п. 1, 4, 8, 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, з поміж іншого, такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; у разі перешкоджання працівникам Антимонопольного комітету України у виконанні ними повноважень, передбачених пунктами 4, 5 і 7 цієї частини, залучати працівників органів внутрішніх справ для застосування заходів, передбачених законом, для подолання перешкод; залучати працівників органів внутрішніх справ, митних та інших правоохоронних органів для забезпечення проведення розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема в разі проведення розслідування.

Наведені норми Закону кореспондуються з нормами, зазначеними у п.п. 7, 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 №32р.

Згідно з п. 23 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію» міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана подавати у межах наданих прав допомогу народним депутатам, представникам державних органів і громадських об'єднань у здійсненні їх законної діяльності, якщо їм чиниться протидія або загрожує небезпека з боку правопорушників.

На підставі аналізу наведених вище норм чинного законодавства, колегія суддів суду апеляційної інстанції відзначає, що законодавець, при визначенні обсягу повноважень Антимонопольного комітету та його територіальних відділень, закріпив за зазначеним органом право, а не обов'язок залучати працівників правоохоронних органів для забезпечення проведення розгляду справи щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Тобто, в імперативному порядку такого обов'язку не встановлено. Відповідно, невчинення відділенням Антимонопольного комітету наведених дій не є свідченням про порушення останнім закону, яким визначається порядок здійснення контролю за дотриманням суб'єктами господарювання конкурентного законодавства.

Окрім того, зазначені вище норми Закону містять застереження, за наявності якого відповідач не позбавлений можливості залучити правоохоронні органи до проведення перевірки, а саме у разі встановлення факту перешкоджання працівникам Антимонопольного комітету при виконанні своїх повноважень. Натомість, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту вчинення дій зі сторони позивача з метою перешкоджання діяльності відділення контролюючого органу чи здійснення фізичної протидії його працівникам.

В силу дії ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі. При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи. Згідно з ч. 2. ст. 37 цього ж Закону розпорядження про початок розгляду справи надсилається відповідачу протягом трьох робочих днів з дня його прийняття. У разі коли відповідача визначено після початку розгляду справи, йому протягом трьох робочих днів надсилається розпорядження про залучення до участі у справі як відповідача разом з розпорядженням про початок розгляду справи.

У відповідності до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 48 наведеного Закону за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Як свідчать матеріали справи, територіальним відділенням Антимонопольного комітету проведено у встановленому Законом порядку перевірку діяльності суб'єкта господарювання, за результатами якої прийнято рішення, яким зафіксовано факт порушення підприємством (позивачем) чинного конкурентного законодавства України. При цьому, зазначене рішення оспорене позивачем до суду першої інстанції. За результатами судового провадження у задоволенні позову відмовлено.

Статтею 6 Конституції України встановлено, що влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

За наведеного вище колегією суддів суду апеляційної інстанції встановлено, що відповідач як орган державної влади діяв в межах визначеної Законом компетенції та з дотриманням встановленої процедури здійснення перевірки суб'єкта господарювання на предмет дотримання конкурентного законодавства.

Дослідивши матеріали справи в сукупності з винесеною окремою ухвалою, колегія суду зазначає наступне.

Господарський суд здійснює не тільки розгляд справ, але й виконує превентивну роботу по впливу, за допомогою окремих ухвал, на підприємства, установи та організації, які порушують законодавство.

Відповідно до вимог статті 90 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.

Згідно з п. 5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26 грудня 2011 року окрема ухвала виноситься господарським судом за наявності умов, передбачених частиною першою статті 90 ГПК - виявлення при вирішенні спору порушень законності або недоліків у діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу (далі - підприємства і організації).

При цьому, господарський суд не обмежений колом ні учасників судового процесу у конкретній справі, ані загалом осіб, зазначених у статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

Окрема ухвала - це засіб реагування господарського суду на виявлені під час судового розгляду порушення законності або суттєвих недоліків у діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, їх працівників чи посадових осіб.

Окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, підставою для винесення окремої ухвали є встановлення судом при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліків в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу. Тобто, окрему ухвалу може бути винесено лише, якщо зазначені обставини виявлені під час розгляду справи.

У п. 5.4. наведеної вище Постанови Пленуму ВГСУ роз'яснено, що при винесенні окремої ухвали слід враховувати, що вказівки стосовно усунення порушень законності чи недоліків у діяльності підприємств і організацій не повинні виходити за межі компетенції господарського суду, тобто господарський суд не вправі давати вказівки щодо виробничих процесів або оперативно-господарської діяльності та визначати, яке стягнення слід накласти на службову особу.

Між тим, колегія суддів зважає на роз'яснення Вищого господарського суду України, наведені у п. 5.3. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26 грудня 2011 року, згідно з яким в окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його стаття, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено у судовому розгляді, є неприпустимим. Вказівки, що містяться в окремій ухвалі, повинні бути максимально конкретними і реальними для виконання.

З урахуванням встановлених фактів у даній справі, колегія суддів констатує, що порушення законності державним органом (відповідачем) чи виявлення недоліків у його діяльності не встановлено. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження таких обставин. Відтак, підстави для винесення по відношенню до відповідача окремої ухвали у порядку ст. 90 ГПК України відсутні.

За наведених вище підстав, колегія суду приходить до висновку про невідповідність висновків, щодо порушення законності та виявлення недоліків у діяльності відповідача, обставинам справи, що, в свою чергу, в силу дії статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування цієї окремої ухвали.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Житомирського обласного територіального Відділення Антимонопольного комітету України підлягає до задоволення, а окрему ухвалу господарського суду Житомирської області від 18 лютого 2015 року у справі №906/1321/14 слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-106 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житомирського обласного територіального Відділення Антимонопольного комітету України задоволити.

2. Окрему ухвалу господарського суду Житомирської області від 18.02.2015 року у справі №906/1321/14 скасувати.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.