ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

26 березня 2015 р. Справа № 902/225/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке", с.Кузьминці Гайсинського району Вінницької області

про стягнення 112 803 грн 31 коп. заборгованості за договором № 03/03 від 03.03.2014 р.

За участю секретаря судового засідання Миколюк М.Г.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 10.03.2015 р., паспорт серії НОМЕР_2 виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 23.09.2010 р.

відповідача: Максименко Олег Михайлович, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Гайсинським РС УДМС України у Вінницькій області 11.12.2012 р., довіреність № 217 від 20.03.2015 р. (довіреність завірена печаткою підприємства та не містить підпису керівника)

інші: ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ :

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" про стягнення 112 803 грн 31 коп. заборгованості за договором № 03/03 від 03.03.2014 р., з яких 84 870 грн 80 коп. - основного боргу, 4 474 грн 90 коп. - пені, 21 190 грн 51 коп. - інфляційних втрат та 2 267 грн 10 коп. - 3 % річних.

Ухвалою суду від 23.02.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/225/15 та призначено до розгляду на 11.03.2015 р.

В зв'язку з неявкою в засідання суду представника відповідача, неподання ним витребуваних судом документів, розгляд справи ухвалою від 11.03.2015 р. відкладено до 26.03.2015 р.

В засіданні суду представником позивача подано обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення суми, з якого вбачається що позивач зменшив розмір позовних вимог в частині пені та 3 % річних та просить стягнути з відповідача на його користь 197 607 грн 84 коп., з яких 84 870 грн 80 коп. - основного боргу, 4 429 грн 56 коп. - пені за період з 04.04.2014 р. по 30.09.2014 р., 21 190 грн 51 коп. - інфляційних втрат за період з квітня 2014 року по січень 2015 року та 2 246 грн 17 коп. - 3 % річних за період з 04.04.2014 р. по 19.02.2015 р.

Даний обґрунтований розрахунок позивача розцінюється судом як заява про зменшення розміру позовних вимог, яка відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, а тому приймається судом до розгляду.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Представник відповідача вимог ухвали суду щодо надання відзиву на позовну заяву та доказів в обґрунтування заперечень щодо заявленого позову не виконав, жодних документів витребуваних судом не надав та не надіслав.

В засіданні суду представник відповідача надав усні пояснення, з яких вбачається, що відповідач визнає позовні вимоги частково - лише в сумі основного боргу.

Вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат представником відповідача заперечуються та відносно останніх він просить прийняти рішення про зменшення їх розміру у відповідності до вимог чинного законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

03.03.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець) було укладено договір про надання послуг № 03/03 (а.с.7-8, т.1).

За умовами даного Договору Виконавець зобов'язується надати Замовнику послуги у рослинництві - внесення карбамідно-аміачної суміші у відповідності до визначених Договором вимог та із використанням власної сільськогосподарської техніки - агрокомплекс "Роса" (п.п.1.1, 1.2 Договору).

За умовами Договору Виконавець надає Замовнику послуги шляхом внесення рідких мінеральних добрив на полях простого рельєфу. Вартість послуг складає 60 грн за один гектар (п.п.2.1, 2.6 Договору).

Відповідно до п.3.4 Договору сторони домовились, що по завершенню робіт за Договором , сторони зобов'язані повністю розрахуватись протягом 3-х банківських днів після підписання останнього акту виконаних робіт.

Прийняття послуг Замовником за кількістю та якістю проводиться окремо по кожному полю шляхом підписання уповноваженими представниками сторін актів виконаних робіт (п. 3.5 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2014 р. позивач на умовах Договору про надання послуг № 03/03 від 03.03.2014 р. надав відповідачу послуги з внесення в ґрунт на полях останнього карбамідно-аміачної суміші на загальну суму 112 090 грн 80 коп., що стверджується обопільнопідписаними сторонами актами виконаних робіт від 01.04.2014 р., актом здачі-приймання робіт № ОУ-0000006 від 01.04.2014 р. та не заперечується представниками сторін в засіданні суду (а.с.9-12, т.1).

Доказом того, що послуги були надані саме на виконання умов договору надання послуг № 03/03 від 03.03.2014 р. є безпосереднє посилання на даний договорі в актах виконаних робіт від 01.04.2014 р. та визнається представником відповідача в засіданні суду.

За отримані послуги на умовах Договору № 03/03 від 03.03.2014 р. відповідач здійснив часткові розрахунки в сумі 27 220 грн 00 коп., що стверджується виписками з банку за період з 03.03.2014 р. по 10.03.2015 р., актом звірки розрахунків за підписами уповноважених представників сторін за період з 01.01.2014 р. по 23.12.2014 р., а також визнається представником відповідача в засіданні суду (а.с. 15, 29-36, т.1).

За умовами Договору остаточні розрахунки за отримані послуги відповідач повинен був здійснити протягом 3-х банківських днів після підписання останнього акту виконаних робіт, тобто до 04.04.2014 р. включно, що ним вчинено не було.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за послуги отримані на умовах Договору про надання послуг № 03/03 від 03.03.2014 р. складає 84 870 грн 80 коп. (112 090,80-27 220,00).

Так як відповідач не здійснив остаточний розрахунок за отримані послуги у строки передбачені Договором № 03/03 від 03.03.2014 р., позивач 17.01.2015 р. звернувся до відповідача з листом-претензією № 3 від 16.01.2015 р., яка останнім отримана 22.01.2015 р. та залишена без відповіді і оплати (а.с.16-18, т.1).

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст договору укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, регулювання яких здійснюється в главі 63 "Послуги. Загальні положення", ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так як відповідач не виконав своє зобов'язання по оплаті отриманих послуг в строки передбачені Договором № 03/03 від 03.03.2014 р. (протягом 3-х банківських днів після підписання останнього акту виконаних робіт - 01.04.2014 р.), то починаючи з 05.04.2014 року він є таким, що прострочив виконання взятого на себе зобов'язання по оплаті отриманих послуг.

З врахуванням викладеного позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості в сумі 84 870 грн. 80 коп. з відповідача за надані послуги згідно Договору № 03/03 від 03.03.2014 р. та акту № ОУ-0000006 від 01.04.2014 р. є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають умовам договору та чинному законодавству, а тому підлягають повному задоволенню.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення 4 429 грн 56 коп. - пені за період з 04.04.2014 р. по 30.09.2014 р. , 21 190 грн 51 коп. - інфляційних втрат за період з квітня 2014 року по січень 2015 року та 2 246 грн 17 коп. - 3 % річних за період з 04.04.2014 р. по 19.02.2015 р., за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинного законодавства.

Перевіркою правильності розрахунку інфляційних втрат та 3% річних судом виявлено помилки в обрахунку останніх, які полягають у невірному визначенні періоду з якого виникло зобов'язання відповідача щодо сплати вартості отриманих послуг.

Так, позивач в розрахунку 3 % річних зазначив, що прострочення відповідача розпочалось з 04.04.2014 р., тоді як відповідно до умов Договору № 03/03 від 03.03.2014 р. остаточні розрахунки за отримані послуги відповідач повинен був здійснити протягом 3-х банківських днів з дня останнього підписаного акту виконаних робіт, тобто розрахунки повинні були бути здійснені до 04.04.2015 р. включно і лише з 05.04.2014 р. відповідач вважається таким що прострочив виконання зобов'язання.

Отже, розрахунок 3 % річних слід здійснювати за період з 05.04.2014 р. по 19.02.2015 р. (кінцева дата визначена позивачем у власному розрахунку штрафних санкцій).

При перерахунку 3 % із врахуванням суми заборгованості та періоду прострочення судом отримано 2 239 грн 19 коп., в зв'язку з чим в стягненні 06 грн 98 коп. - 3 % річних слід відмовити.

За відсутності помилок в розрахунку інфляційних втрат заявлена до стягнення сума підлягає стягненню з відповідачів в повній сумі.

Стосовно вимоги про стягнення 4 429 грн 56 коп. пені суд зауважує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Тобто, правочин щодо зобов'язання сплати контрагентів за договором пені (як одного з способів забезпечення виконання зобов'язання) повинно бути письмово оформлено.

Як вбачається із змісту Договору № 03/03 від 03.03.2014 р. в останньому не було обумовлено забезпечення виконання зобов'язань у вигляді неустойки (пені).

Таким чином, у позивача відсутні правові підстави для стягнення пені, з огляду на що суд відмовляє в стягненні пені.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, інфляційних втрат та 3 % річних, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з мотивів вказаних вище.

При частковому задоволенні позовних вимог судом враховано усну заяву відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, яка не підлягає задоволенню виходячи з того, що нормами ст. 83 ГПК України суду не надано права зменшувати нараховані до стягнення інфляційні втрати та 3% річних, а в стягненні пені судом позивачу відмовлено повністю з мотивів вказаних вище.

При цьому суд наголошує, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові про що, зокрема вказано в п.п.3.1, 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Крім того, при задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення суми боргу в розмірі 84 870 грн 80 коп. судом враховано усні пояснення представника відповідача, який визнав наявність основного боргу перед позивачем у вказаній сумі, а також враховано обопільно підписаний акт звірки розрахунків між сторонами за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

При прийнятті рішення судом враховано п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в якому вказано, що у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

Також судом враховано положення, яке міститься в п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" згідно якого сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

В даному випадку позивачу слід повернути 1,33 грн надмірно сплаченого судового збору виходячи з того, що ціна позову з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог становить 112 737,04 грн, розмір сплаченого судового збору повинен становити 2 254,74 грн., тоді як сплачено 2 256,07 грн (платіжне доручення № 111 від 19.02.2015 р.).

Повертаючи судовий збір позивачу судом враховано положення п.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" відповідно до якого питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається:

- в ухвалі, якою здійснюється відмова у прийнятті або повернення заяви (скарги), за подання якої сплачується судовий збір, або

- в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом), або

- в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній як окремий процесуальний документ (зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини першої статті 88 ГПК).

В усіх наведених випадках за необхідності відповідний процесуальний документ виготовляється у двох примірниках (оригіналах), один з яких залишається у матеріалах справи, а інший надсилається особі, яка сплатила судовий збір до Державного бюджету України. Поданий заявником (скаржником) платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, при цьому повертається заявнику (скаржнику), а до матеріалів справи приєднується копія цього документа, яка виготовляється та засвідчується в порядку, передбаченому абзацом другим підпункту 2.5.13 пункту 2.5 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28; про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи (абзац четвертий того ж підпункту названої Інструкції).

26.03.2015 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке", вул.Леніна, 11, с.Кузьминецьке, Гайсинський район, Вінницька область, 23712 (ідентифікаційний код - 33837304) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, смт Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23211 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1) - 84 870 грн 80 коп. - основного боргу, 21 190 грн 51 коп. - інфляційних втрат, 2 239 грн 19 коп. - 3 % річних, 2 166 грн. 01 коп. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. В позові про стягнення 4 429 грн 56 коп. пені та 06 грн 98 коп. - 3% річних відмовити.

4. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

5. Повернути Фізичний особі-підприємцю ОСОБА_1, АДРЕСА_1, смт Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23211 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 01 грн 33 коп., сплачений платіжним дорученням № 111 від 19.02.2015 р.

7. Рішення надіслати позивачу (разом з оригіналом платіжного доручення №111 від 19.02.2015 р.) рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 31 березня 2015 р.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - АДРЕСА_2.