КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа№ 910/21139/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Верхувен Холдінг Уден Б.В."

на ухвалу Господарського суду м. Києва

від 12.01.2015р.

у справі № 910/21139/13 (головуючий суддя Васильченко Т.В., судді Сташків Р.Б., Івченко А.М.)

за позовом Приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Верхувен Холдінг Уден Б.В."

до Фізичної особи Войтовського Андрія Григоровича, Фізичної особи Войтовського Іллі Андрійовича

про стягнення 587 627, 6 Євро та 9 899 916, 10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватна компанія з обмеженою відповідальністю "Верхувен Холдінг Уден Б.В." звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи Войтовського Андрія Григоровича, Фізичної особи Войтовського Іллі Андрійовича про стягнення 587 627, 6 Євро та 9 899 916, 10 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.01.2015р. провадження у справі № 910/21139/13 припинено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить ухвалу місцевого суду скасувати, а справу передати на розгляд місцевого суду.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт звертає увагу суду на те, що апелянт звернувся до суду з позовом до відповідачів, які не є суб'єктами підприємницької діяльності, але які є членами і складають ліквідаційну комісію товариства з обмеженою відповідальністю "ТВ-Транс", про стягнення з них сум, які вони зобов»язані були сплатити апелянту, виконуючи судові рішення №30/384-48/546 від 08.12.2010 р. та №38/125 від 09.12.2010 р.

Апелянт звертає увагу суду на те, що ухвалою суду у цій самій справі №910/21139/13 від 04.11.2013 р. було відмовлено у прийнятті позовної заяви апелянта до відповідачів на підставі того, що з урахуванням суб»єктного складу сторін позовна заява не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Скаржник зазначає, що ухвалою суду у цій саме справі №910/21139/13 від 04.11.2013 було відмовлено у прийнятті позовної заяви апелянта до відповідачів на підставі того, що з урахуванням суб'єктного складу сторін позовна заява не підлягає вирішенню в госопдарських судах України.

Але ця ухвала була скасована постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2013 р. і справа передана до суду для розгляду. Постанова ніким не оскаржувалася, не скасовувалася і є в силі. Суд не звернув уваги, на думку апелянта на вказаний факт й усупереч постанови припинив провадження.

Апелянт звертає увагу суду на те, що ухвала порушує право апелянта на справедливий суд, оскільки у випадку залишення її в силі останній буде позбавлений судового захисту його порушеного відповідачами права власності.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2015р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/21139/13 та визнано явку повноважних представників сторін в судове засідання обов'язковою.

Ухвалою від 17.02.205 року розгляд справи відкладено на 05.03.2015 рік у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін.

Представники відповідача 1 та 2 в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомлено, докази повідомлення відповідачів про день розгляду справи відсутні.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

17.03.2015 року в судове засідання представник позивача та представники відповідачів в судове засідання втретє не з'явилися, про причини неявки суд не повідомлено, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлені належним чином.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників позивача та відповідачів.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши наявні матеріали справи колегія встановила наступне.

Відповідно до ч.5 ст.106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. З матеріалів справи вбачається, що Приватна компанія з обмеженою відповідальністю "Верхувен Холдінг Уден Б.В." звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи Войтовського Андрія Григоровича та Фізичної особи Войтовського Іллі Андрійовича про стягнення 587627,66 Євро та 9 899916,10 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.11.2013 №910/21139/13 відмовлено у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного Господарського суду від 24.12.2013 вказану ухвалу суду скасовано з передачею справи на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2014 зупинено провадження у справі №910/21139/13 та направлено судове доручення Арбітражному суду Воронізької області Російської Федерації для вручення копії позовної заяви з додатками та ухвал господарського суду міста Києва від 16.06.2014 та 03.07.2014 Войтовському Іллі Андрійовичу.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2010 у справі №30/384-48/546 з ТОВ "ТВ-Транс" стягнуто на користь приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Верхувен Холдінг Уден Б.В." суму позики у розмірі 350000,00 євро, 7% річних плати за позику у розмірі 131158,90 євро, пеню у розмірі 103172,50 євро, а також судові витрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2010 у справі №38/125 з ТОВ "ТВ-Транс" стягнуто на користь приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Верхувен Холдінг Уден Б.В." 8950456,53 грн. боргу з урахуванням інфляції, 531698,03 грн. 3 % річних, 348643,26 грн. пені та судові витрати.

25.11.2010 власником ТОВ "ТВ-Транс" - Войтовським І.А. прийнято рішення, яке оформлене протоколом загальних зборів учасників №1/11/10, про ліквідацію товариства та створення ліквідаційної комісії у складі: Войтовського Андрія Григоровича (Голова ліквідаційної комісії) та Войтовського Іллі Андрійовича.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Відповідно до вимог ст. ст. 49, 67 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку, а виконавче провадження підлягає закінченню.

У зв'язку з початком досудової ліквідаційної процедури товариства, виконавчі провадження з примусового виконання рішень Господарського суду міста Києва від 08.12.2010 у справі №30/384-48/546 та від 09.12.2010 у справі № 38/125 були закінчені, а виконавчі документи вручені ліквідаційній комісії Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВ-Транс" для їх подальшого виконання відповідно до встановленого статтями 110-112 Цивільного кодексу України порядку.

Так, відповідно до вказаних норм ліквідаційна комісія після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду.

Згідно наявного в матеріалах справи реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВ-Транс" вимоги позивача були визнані та включені до реєстру.

Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження, за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливом місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу.

Зокрема, у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

При цьому, ч. 3 ст. 110 ЦК України встановлено, що якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.

Так, ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, яка діяла на дату прийняття рішення про ліквідацію Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВ-ТРАНС") встановлено, що якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом і ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язані звернутися в господарський суд із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи в місячний строк.

В той же час, за твердженнями позивача, відповідачі як члени ліквідаційної комісії, виявивши недостатність майна боржника для задоволення вимог кредиторів, в тому числі і позивача, не вжили заходів щодо своєчасного звернення з відповідною заявою про порушення справи про банкрутство, а навпаки відчужили майнові активи боржника та отримані кошти розподілили на власний розсуд, з порушенням вимог ст. 112 ЦК України.

Тоді як, частиною 6 статті 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що власник майна боржника (уповноважена ним особа), керівник боржника, голова ліквідаційної комісії (ліквідатор), які допустили порушення вимог частини першої цієї статті, несуть солідарну відповідальність по незадоволених вимогах за грошовими зобов'язаннями та зобов'язаннями щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) боржника.

Отже, частина 6 вказаної статті визначає коло осіб, на яких покладається відповідальність за порушення вимог частини першої цієї статті (щодо недотримання вимог стосовно підстав для порушення справи про банкрутство в порядку норм ст. 51 Закону про банкрутство).

Такими особами є власник майна боржника (уповноважена ним особа), керівник боржника, голова ліквідаційної комісії (ліквідатор), які допустили вказані порушення. У зв'язку із цим саме на вказаних осіб покладається солідарна відповідальність по незадоволених вимогах за грошовими зобов'язаннями боржника.

Тобто, фактичні обставини порушення закону, які визначені у частині 6 статті 51 Закону нерозривно пов'язані із особою порушника - фізичною чи юридичною.

Предметом позовних вимог у даній справі є стягнення майнової шкоди у розмірі незадоволених грошових вимог позивача в сумі 587627,66 євро та 9899916,10 грн., які стягнуті рішеннями суду у справах №30/384-48/546 та №38/125, а підставою позову є порушення закону при виконанні членами ліквідаційної комісії, які є фізичними особами, своїх повноважень у досудовій ліквідаційній процедурі.

Отже, позивач звернувся до суду з даним позовом безпосередньо до відповідачів у даній справі, як до фізичних осіб на яких, відповідно до ч. 6 ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", покладається солідарна відповідальність по незадоволених вимогах за грошовими зобов'язаннями боржника.

Тоді як, відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в господарському процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст. 1 цього Кодексу.

Наразі, відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

З аналізу наведених норм вбачається, що господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору (зокрема, позивача та відповідача) відповідає статті 1 ГПК України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Відповідно до приписів ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року згідно Закону України № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір, зокрема, щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно з частинами другою і третьою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Частина третя статті 22 Закону України "Про судоустрій України" визначаючи повноваження господарських судів як спеціалізованих судів з розгляду спорів у сфері господарських правовідносин, установлює, що цими судами розглядаються також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Враховуючи вищезазначене, позивач заявив позов не до ліквідаційної комісії ТОВ "ТВ-Транс", а безпосередньої до Войтовського А.Г. та Войтовського І.А., як до осіб, які несуть солідарну відповідальність по незадоволених вимогах кредиторів, в тому числі позивача, і є фізичними особами.

Про викладене свідчить і той факт, що ТОВ "ТВ-ТРАНС" ліквідовано за рішенням суду (ухвала господарського суду Сумської області від 24.07.2013 у справі №5021/504/12), про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру.

Згідно вимог ст. 104 ЦК України ТОВ "ТВ-ТРАНС" є припиненим, не має статусу юридичної особи, а отже не може бути відповідачем в судовому процесі.

Не може визначатись як відповідач, в даному судовому процесі, і ліквідаційна комісія Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВ-ТРАНС", оскільки вона представляє та діє від імені юридичної особи лише до її припинення, до того ж сама ліквідаційна комісія не має статусу юридичної особи.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про те, що спір у даній справі не підлягає вирішенню в господарських судах України, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно колегія вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права звернутися з відповідним позовом до суду загальної юрисдикції, при цьому вірно визначивши підвідомчість такого спору.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Приватною компанією з обмеженою відповідальністю "Верхувен Холдінг Уден Б.В." в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року по справі № 910/21139/13 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Верхувен Холдінг Уден Б.В." задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 43, 99, 101, 103, 105-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Верхувен Холдінг Уден Б.В." на ухвалу Господарського суду м. Києва від 12.01.2015р. у справі № 910/21139/13 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду м.Києва від 12.01.2015р у справі № 910/21139/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/21139/13повернути до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх