КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа№ 910/20472/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Новікова М.М.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Косянчук В.В., дов. б/н від 23.12.2014р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю „Корост-

Беп"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 10.12.2014 р.

у справі № 910/20472/14 (головуючий суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Білицький

завод „Тепло звукоізоляція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Корост-

Беп"

про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів

в сумі 360 559, 98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корост-Беп" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 259 898,80 грн.

До прийняття рішення у справі, позивач звернувся з заявою про збільшення позовних вимог, та просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корост-Беп" на користь Приватного акціонерного товариства "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" грошові кошти в сумі 360 559, 98 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.12.2014р. у справі № 910/20472/14 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корост-Беп" задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корост-Беп" на користь Приватного акціонерного товариства "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" безпідставно отримані грошові кошти в сумі 360 559,98 грн. та судовий збір у розмірі 7 211,18 грн..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю „Корост-Беп" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2014р. у справі № 910/20472/14 та припинити провадження у справі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015р. у справі № 910/20472/14 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корост-Беп" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 02.03.2015р.

Через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2014р. у справі № 910/20472/14 без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015р. у справі № 910/20472/14 відкладено розгляд справи на 17.03.2015р., в зв'язку з неявкою представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники відповідача у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що рішенням Господарського суду м. Києва від 30.10.2013 у справи № 910/20202/13 було визнано укладеним Договір управління майном між Приватним акціонерним товариством "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корост-Беп" у редакції викладеній у резолютивній частині цього рішення. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2014 згадане рішення суду першої інстанції у справі № 910/20202/13 було скасовано.

Судом встановлено, 31.10.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю "Корост-Беп" здійснювало управління майном, яке належить на праві власності позивачу. Відповідач уклав:

з Товариством з обмеженою відповідальністю "Чік-2005" договір оренди нежитлових приміщень № 5/10-13, відповідно до якого відповідач передав в оренду виробниче приміщення загальною площею 532 кв.м., що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 7 та виробниче приміщення загальною площею 1 000 кв.м., що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 7;

з Товариством з обмеженою відповідальністю "Термпек" договір оренди нежитлових приміщень № 10/10-13, відповідно до якого відповідач передав в оренду виробниче приміщення загальною площею 2 244 кв.м., що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 7;

з Приватним акціонерним товариством "Драінвест" договір оренди нежитлових приміщень № 16/10-13, відповідно до якого відповідач передав в оренду виробниче приміщення загальною площею 2 372 кв.м., що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 7;

з Приватним підприємством "Сітал Гласс" договори оренди нежитлових приміщень № 8/10-13, відповідно до якого відповідач передав в оренду офісне приміщення загальною площею 22,1 кв.м., що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 7 та виробниче приміщення загальною площею 324 кв.м., що знаходиться за адресою: смт Коцюбинське, вул. Пономарьова, 7.

Умовами даних договорів оренди визначено, що вони укладені відповідачем на підставі договору управління майном укладеного між Приватним акціонерним товариством "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корост-Беп".

Позивач зазначає, що після укладання даних договорів оренди, відповідач отримував від орендарів (Товариства з обмеженою відповідальністю "Чік-2005", Товариства з обмеженою відповідальністю "Термпек", Приватного акціонерного товариства "Драінвест" та Приватного підприємства "Сітал Гласс") орендну плату, яка фактично належить Приватному акціонерному товариству "Білицький завод "Теплозвукоізоляція".

Товариством з обмеженою відповідальністю "Чік-2005" було сплачено на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 56 499,70 грн.; Товариством з обмеженою відповідальністю "Термпек" - грошові кошти в розмірі 183 771,18 грн.; Приватним акціонерним товариством "Драінвест" - грошові кошти в розмірі 19 627,92 грн. та Приватним підприємством "Сітал Гласс" - грошові кошти в сумі 100 661,18 грн. Оскільки орендарі прийняли у строкове платне користування приміщення, які належать позивачу на праві власності, то останній просить суд стягнути з відповідача безпідставно отримані ним грошові кошти в сумі 360 559,98 грн. отримані в результаті укладення договорів оренди.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і припинятися відповідно до вимог статті 599 ЦК України виконанням проведеним належним чином. Відповідні положення також визначаються у частині 1 статті 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 133 ГК України передбачено, що основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Згідно з ч. 1 ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Частиною 2 даної статті визначено, що власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна, набуття або збереження за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про, зокрема, про повернення виконаного за недійсним правочином та відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Як вбачається з матеріалів справи, майно розташоване за адресою: Київська область, смт Коцюбинське, вул. Пономарьова буд. 7 (земельна ділянка, нерухоме майно (нежитлові приміщення, цехи, склади тощо), обладнання, устаткування) належать Приватному акціонерному товариству "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" на праві власності.

Договір управління майном, на підставі якого відповідач передав в оренду приміщення за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова буд. 7, не набув чинності та не породжує будь-які правові наслідки ним обумовлені.

Орендарі (Товариство з обмеженою відповідальністю "Чік-2005", Товариство з обмеженою відповідальністю "Термпек", Приватне акціонерне товариство "Драінвест" та Приватне підприємство "Сітал Гласс") користувалися приміщеннями, згідно укладених договорів оренди з відповідачем, яке є власністю Приватного акціонерного товариства "Білицький завод "Теплозвукоізоляція", однак сплачували всі орендні платежі на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Корост-Беп", про що свідчать виписки по рахунку відповідача з призначенням платежу - оплата за оренду, але останній не мав будь-яких правових підстав отримувати орендну плату.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки факт набуття відповідачем без достатньої правової підстави коштів у сумі 360 559,98 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

Щодо вимоги відповідача щодо припинення провадження у справі, така вимога є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на рішення Господарського суду м. Києва від 21.08.2014 р. у справі №910/6747/14 позивачу було відмовлено у задоволенні позову, згідно яким останній просив стягнути з відповідача заборгованість, що виникла за договором комісії.

Підстави припинення провадження у справі визначено ч. 1 ст. 80 ГПК України, відповідно до якої господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: 1) спір не підлягає вирішенню в господарських судах України; 11) відсутній предмет спору; 2) є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; 3) позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом; 4) сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду; 5) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 6) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

У даному випадку відсутня жодна із перелічених підстав.

Крім того, рішення, на яке посилається відповідач стосується інших підстав, а саме: обґрунтовувалося договором комісії, укладеним між позивачем та відповідачем. При цьому Господарським судом м. Києва у рішенні від 21.08.2014 р. у справі №910/6747/14 було встановлено, що відповідачем було укладено договори оренди майна, що належить на праві власності позивачу, у рамках договору управління майном.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду м. Києва від 10.12.2014р. у справі № 910/20472/14 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю „Корост-Беп" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2014р. у справі № 910/20472/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/20472/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді М.М. Новіков

Л.П. Зубець