ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р. Справа № 908/2275/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Губорєв К.С.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 471 З/3) на рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.14 р. у справі № 908/2275/14

за позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ,

до Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод надпотужних трансформаторів", м. Запоріжжя

про стягнення 27913,29 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ДП "Придніпровська залізниця" звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - ПАТ "Запорізький завод надпотужних трансформаторів" недобір за перевезення вантажу в сумі 27 913, 29 грн. та 1827,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.12.2014 р. (суддя Соловйов В.М.) у справі № 908/2275/14 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що витрати, які виникли в процесі перевезення, передбачити до відправлення вантажу зі станції відправлення не можливо і відповідна залізниця здійснила їх з власної ініціативи з метою забезпечення безпеки руху та схоронності вантажу. Крім того, обов'язковою умовою є зазначення відповідних даних витрат в накладній, позивачем не надано доказів зміни ціни у залізничній накладній № 46666574 від 27.09.2013 р. та ін.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2014 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі, посилаючись, зокрема, на приписи СМГС, обов'язкові до застосування, та ін.

Відповідач у запереченні на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у запереченні та ін.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився.

Враховуючи факт належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду апеляційної скарги, та те, що норми ст. 38 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи та зазначає позивач у вересні 2013 р. Публічне акціонерне товариство "Запорізький завод надпотужних трансформаторів" залізничною накладною № 46666574 зі станції Дніпробуд-2 Придніпровської залізниці відправило вантаж (трансформатори електричні потужністю більше 1000 кВт) на станцію Брянськ-Льгівський Російської залізниці одержувачу ТОВ "Спецрегіонпоставка" через прикордонну станцію переходу Зерново - експорт Південно-Західної залізниці.

Станцією відправлення Дніпробуд-2 Придніпровської залізниці встановлена тарифна відстань 923 кілометри до станції пограничного переходу Зерново-Експорт, нарахована провізна плата у розмірі 53803, 00 грн. та додаткові збори, які включають в себе покриття витрат на митний догляд експортних та імпортних вантажів, супроводження воєнізованою охороною залізниці у розмірі 2181,75 грн. Разом платежі при відправленні вантажу відповідно до графи 83 перевізного документу складають 55984,75 грн., які були сплачені вантажовідправником при відправлені вантажу.

Проте, при розрахунку тарифної відстані, працівником станції відправлення Дніпробуд-2 Придніпровської залізниці, була допущена помилка, а саме встановлена невірно тарифна відстань, тобто при розрахунку платежів при відправленні вантажу застосовано тарифну відстань 923 км і нараховані платежі склали 55984,75 грн., хоча правильна тарифна відстань становить 1067 км, а отже провізна плата складає 81407,00 грн. та додаткові збори на суму 2444,54 грн. Разом платежі при відправлені вантажу повинні були скласти 83851, 54 грн., тому залізниця недоотримала платежів на загальну суму 27913, 29 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що в даному випадку йдеться про витрати, які виникли в процесі перевезення, передбачити які до відправлення вантажу зі станції відправлення було не можливо і відповідна залізниця здійснила їх з власної ініціативи з метою забезпечення безпеки руху та схоронності вантажу. Крім того, обов'язковою умовою є зазначення відповідних даних витрат в накладній, позивачем не надано доказів про зміну ціни у залізничній накладній № 46666574 від 27.09.2013 р. та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, не повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, в зв'язку з чим, є підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ст. 3. Закону України «Про залізничний транспорт», законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспорт статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до § 4 ст. 13 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС), залізниці повинні бути відшкодовані понесені затрати за перевезення, у тому числі, затрати не передбачені застосовуваними тарифам на приклад затрати на виправлення навантаження, затрати на перевантаження, пов'язаною з виправленням навантаження, затрати по виправленню тари та упаковки, необхідно збереження вантажу, витрати по укриванню вантажу брезентами і за використання самих брезентів у тому випадку коли укривання не входить в обов'язки залізниці.

Відповідно до § 5 ст. 15 СМГС передбачено, що у випадку невірного застосування тарифів або помилок в розрахунках перевізних платежів, а також у разі не стягнення платежів недобір підлягає сплаті, а перебір - поверненню.

Розрахунки недоборів та переборів по перевізним платежам виконуються у відповідності зі ставками тарифів, які були чинні на час укладення договору перевезення.

Залізниця, яка виконує розрахунок з відправником чи з одержувачем вантажу, стягує недобори або повертає перебори відповідно до правил, що діють на цій залізниці.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 р. № 317 зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 р. за № 340/16356 затверджено «Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України пов'язані з ними послуги». У п. 2 цього наказу передбачено затвердити Коефіцієнти застосовуються до тарифів Збірника тарифів (Тарифне керівництво №1).

Наказом Міністерства Інфраструктури України від 21.05.2013 р. № 310 внесено зміни до Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги Тарифне керівництво № 1, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.06.2013 р. за № 850/23382.

Відповідно до наказу від 21.05.2013 р. № 310, застосовується підвищуючий коефіцієнт 1,332.

Як свідчать матеріали справи, маршрут прямування визначений: актом перевірки розміщення і кріплення негабаритного вантажу, а саме пунктом 7 (а. с. 83), телеграмою № 3/2305 від 27.09.2013 р. та телеграмою № 2574а від 27.09.2013 р. (а. с. 84-85).

Порядок розрахунку маршруту прямування при перевезенні негабаритних вантажів визначається відповідно до телеграми ЦЗМ-12/918 від 07.05.2012 р. (а. с. 86) шляхом додавання відстаней.

При розрахунку платежів застосовано тарифну відстань 923 км і нараховані платежі у сумі 55984,75 грн., але вірна тарифна відстань становить 1067 км, тобто і провізна плата в даному випадку складає 81407,00 грн. та додаткові збори на суму 2444,54 грн. Загальна сума платежу при відправлені вантажу складає 83851,54 грн., у зв'язку з чим залізниця недоотримала платежів на загальну суму 27913,29 грн.

На підставі зазначених норм позивачем здійснено розрахунок недобору за перевезення вантажу у сумі 27913,29 грн.

За таких обставин позивачем правильно визначено недобір станції за надані відповідачеві послуги.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення з відповідача 27913,29 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням вимог ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 1827,00 грн. судового збору та 913,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 2 ст. 103, ст. 104, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2014 р. по справі № 908/2275/14 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод надпотужних трансформаторів" (вул. Випробувачів, буд. 2, м. Запоріжжя, 69124, ) на користь позивача - Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (пр. Карла Маркса, 108, м. Дніпропетровськ, 49600, ) 27913,29 грн. боргу, 1827,00 грн. судового збору та 913,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Наказ доручити видати господарському суду Запорізької області.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 30.03.2015 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.