КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2015 р. Справа№ 927/1748/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 01.04.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Датчикове підприємство «Завод Рапід» на рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2015 (повне рішення складено 19.02.2015)

у справі № 927/1748/14 (головуючий суддя: Цимбал-Нарожна М.П., судді Оленич Т.Г., Івченко С.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Датчикове підприємство «Завод Рапід»

до публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк»

про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 16.02.2014 у справі №927/1748/14 у позові відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2014 у справі №927/1748/14 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги про зобов'язання ПАТ «Банк Демарк» здійснити переказ грошових коштів в сумі 423 876,00 грн. з поточного рахунку ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» №01949 в ПАТ «Банк Демарк» на рахунок ПАТ «Банк Демарк» №1042 в ПАТ «Банк Демарк» зазначивши призначення платежу - перерахування коштів по кредитній лінії згідно договору №360 від 04.04.2013.

В своїх доводах заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими та мало місце порушення норм матеріального права.

Ухвалою від 10.03.2015 Київським апеляційним господарським судом прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено справу №927/1748/14 до розгляду у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

Публічним акціонерним товариством «Банк «Демарк» на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2015 у справі №927/1748/14 - без змін.

Представник позивача брав участь в судовому засіданні, в якому надавав свої пояснення щодо суті спору, підтримував доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2015 у справі №927/1748/14 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

Представники відповідача в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи. Однак, вказана обставина не перешкоджає розгляду справи, оскільки учасники судового процесу, які не з'явились в судове засідання, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача.

Згідно з ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2012 між ПАТ «Банк «Демарк» (банк) та ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» (клієнт) укладено договір №1949/1 банківського рахунку (а. с. 66-67).

Відповідно до п. 1.1. договору, банк відкриває клієнту рахунок в національній валюті відповідно до Інструкції НБУ «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (постанова Правління НБУ від 12.11.2003 №492), іншими нормативно-правовими актами України для зберігання грошей та здійснення розрахунково-касових операцій.

Згідно з п. 1.3. договір банківського рахунку регулює порядок відкриття, використання та закриття поточного рахунку клієнта №1949.

Пунктом 2.1.3. договору передбачено, що банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахункові операції за поточним рахунком клієнта згідно вимог Інструкції НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», інших нормативно-правових актів НБУ та умов цього договору.

Відповідно до п. 2.4.1. договору клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку в межах залишку коштів та в порядку, передбаченому чинним законодавством.

04.04.2013 між ПАТ «Банк «Демарк» (банк) та ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» (позичальник) укладено кредитний договір №360.

05.03.2014 між сторонами укладено договір №1, відповідно до якого за згодою сторін внесено зміни до кредитного договору №360 від 04.04.2013 та викладено в іншій редакції.

Згідно з п. п. 3.1., 3.4.1 кредитного договору банк відкриває позичальнику кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 1 500 000,00 грн. Позичальник зобов'язаний погасити кредит у строк до 03.04.2015, шляхом перерахуванням коштів на рахунок, вказаний в п. 3.8. цього договору. Строки, передбачені цим договором, є обов'язковими для позичальника.

Згідно з твердженнями позивача, станом на 15.10.2014 заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 865 370,00 грн. Станом на 16.10.2014 на поточному рахунку ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» №1949 в ПАТ «Банк «Демарк» знаходились грошові кошти в сумі 857 869,62 грн.

ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» було оформлено та направлено в ПАТ «Банк Демарк» платіжне доручення №2173 від 16.10.2014 щодо здійснення перерахування грошових коштів в сумі 423 876,00 грн. з поточного рахунку позивача №1949 в ПАТ «Банк «Демарк», одержувач ПАТ «Банк «Демарк» рахунок №1042, призначення платежу - перерахування коштів по кредитній лінії згідно договору №360 від 04.04.2013.

Листом №09/06-7419 від 22.10.2014 ПАТ «Банк «Демарк» повернув платіжне доручення №2173 від 16.10.2014 позивачу без виконання та повідомив, що в ПАТ «Банк «Демарк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 29.09.2014 по 29.12.2014. Відповідно до п. 1 ч. 5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», п. 1.15 глави 1, розділу ІІІ рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05.07.2012 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Враховуючи те, що кошти, які обліковуються на рахунку ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» надійшли на вказаний рахунок до введення тимчасової адміністрації, тому банк не може здійснити видаткові операції (виконати платіжне доручення).

У зв'язку з цим, у листопаді 2014 року ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до ПАТ «Банк «Демарк» про зобов'язання здійснити банк переказ грошових коштів в сумі 423 876,00 грн. з поточного рахунку ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» в ПАТ «Банк «Демарк» на рахунок банку, зазначивши призначення платежу - перерахування коштів по кредитній лінії згідно договору №360 від 04.04.2013.

При прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки зобов'язання про перерахування грошових коштів є частиною банківської діяльності відповідача, здійснення якої припиняється з моменту відкликання банківської діяльності.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також, дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч.1 та 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно з ст. 1089 ЦК України, за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 3 ст. 1068 ЦК України).

Статтею 59 Закону України «Про банки і банківську» визначено, що діяльність зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Правління НБУ від 25.09.2014 №600 «Про віднесення ПАТ «Банк «Демарк» до категорії неплатоспроможних», 26.09.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №102 про запровадження з 29.09.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк «Демарк».

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з ч. 5 даної статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Згідно з п. 6 Закону, обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті не поширюється, зокрема, на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Однак, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значенні «фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом із цим, зазначений Закон не дає визначення поняття «кредитор банку». Визначення терміну «кредитор банку» міститься у ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Враховуючи те, що вимога ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» до ПАТ «Банк «Демарк» не є майновою вимогою, а є вимогою про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, зокрема перерахувати кошти з рахунку позивача, відкритого у ПАТ «Банк «Демарк», на рахунок відповідача, відкритий у самого ж відповідача, з метою погашення заборгованості ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» за кредитним договором, а отже, позивач не є кредитором відповідача, на якого поширюються обмеження встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, з огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач є вкладником розумінні ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і тому на нього розповсюджуються обмеження встановлені п. 1 ч. 6 ст. 36 зазначеного Закону. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду від 12.11.2014 у справі №910/9232/14, від 09.12.2014 у справі №910/9233/14.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Постановою Правління НБУ від 30.01.2015 №66 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Демарк», рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.01.2015 №18 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Демарк» з відшкодування з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб з 30.01.2015.

Позивач 16.10.2014 направив ПАТ «Банк «Демарк» платіжне доручення №2173 про перерахування коштів з рахунку ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід», відкритого у відповідача, на рахунок відкритий у відповідача, з метою погашення кредитної заборгованості, тобто в період дії тимчасової адміністрації банку, а рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку було прийнято 30.01.2015, тобто вже під час розгляду даної справи в господарському суді Чернігівської області.

Відповідно до п. 6 ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 вказаного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду від імені Фонду, що виконує функції з ліквідації банку, банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Отже, виходячи із аналізу вимог Закону, до закінчення технологічного циклу банку відноситься, зокрема, і повне погашення заборгованості перед банком по кредитним зобов'язанням, тому вимога позивача про зарахування коштів з його поточного рахунку, відкритого у відповідача, на рахунок відкритий також у відповідача, для погашення заборгованості за кредитним договором, є фактично погашенням дебіторської заборгованості ПАТ «Банк «Демарк» сприяє збереженню ліквідаційної маси банку, не призводить до зменшення ліквідаційної маси, не змінює черговість задоволення вимог вкладників банку та не порушує права та законні інтереси вкладників банку.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає твердження відповідача, що у нього були відсутні правові підстави для виконання платіжного доручення №2173 від 16.10.2014 на суму 423 876,00 грн. безпідставними та необґрунтованими.

Тобто, відповідач всупереч нормам чинного законодавства не здійснив переказ грошових коштів з поточного рахунку ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» на погашення кредитної заборгованості.

Таким чином, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ «Банк Демарк» не має правових підстав для задоволення кредиторських вимог ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» поза процедурою ліквідації, в іншій, ніж передбачено законом черговості, оскільки позивач має право отримати грошові кошти виключно у порядку та на умовах передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку.

Отже, позовні вимоги ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» про зобов'язання ПАТ «Банк Демарк» здійснити переказ грошових коштів в сумі 423 876,00 грн. з поточного рахунку ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» №01949 в ПАТ «Банк Демарк» на рахунок ПАТ «Банк Демарк» №1042 в ПАТ «Банк Демарк» зазначивши призначення платежу - перерахування коштів по кредитній лінії згідно договору №360 від 04.04.2013 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Нормами статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» належним чином доведено правомірність вимог апеляційної скарги про скасування рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2015 у справі №927/1748/14.

Статтею 103 ГПК України визначені повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, відповідно до якої суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2015 у справі №927/1748/14 прийнято у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, і є таким що не відповідає нормам закону.

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» на рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2015 у справі №927/1748/14 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Датчикове підприємство «Завод Рапід» на рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2015 у справі №927/1748/14 задовольнити.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2015 у справі №927/1748/14 скасувати.

3. Прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити.

4. Зобов'язати публічне акціонерне товариство «Банк Демарк» (14000, м. Чернігів, вул. Комсомольська, 28, код 19357516) перерахувати грошові кошти в сумі 423 876,00 (чотириста двадцять три тисячі вісімсот сімдесят шість) грн. з поточного рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Датчикове підприємство «Завод Рапід» (14030, м. Чернігів, вул. Одинцова, 25, код 35779941) №01949 в ПАТ «Банк Демарк» на рахунок публічного акціонерного товариства «Банк Демарк» (14000, м. Чернігів, вул. Комсомольська, 28, код 19357516) №1042 в ПАТ «Банк Демарк», МФО 353575 зазначивши призначення платежу - перерахування коштів по кредитній лінії згідно договору №360 від 04.04.2013.

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк Демарк» (14000, м. Чернігів, вул. Комсомольська, 28, код 19357516) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Датчикове підприємство «Завод Рапід» (14030, м. Чернігів, вул. Одинцова, 25, код 35779941) 1 218,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 609,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Видачу відповідних наказів доручити господарському суду Чернігівської області.

7. Матеріали справи №927/1748/14 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук