ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Справа № 904/4056/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіДемидової А.М.,
суддівВоліка І.М., Шевчук С.Р. (доповідач)
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.01.2015
у справі№ 904/4056/14 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еверест"
до про Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" стягнення 440 891,01 грн
та за зустрічним позовом до проТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" 1. Приватного виробничо - комерційного підприємства "Дуо" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еверест" визнання договорів факторингу недійсними

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача (за первісним позовом): Протасов С.В., дов. б/н від 25.02.2013

- відповідача (за первісним позовом): не з'явилися

- відповідача 2 (за зустрічним позовом): не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еверест" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" про стягнення заборгованості в розмірі 405 000,00 грн основного боргу, 29 478,85 грн пені, 6 412,16 грн 3% річних.

09.07.2014 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" надійшов зустрічний позов до Приватного виробничо-комерційного підприємства "Дуо" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еверест" про визнання недійсними договорів факторингу від 25.12.2013 та від 17.03.2014, укладених між ТОВ "Фінансова компанія "Еверест" та ПВКП "Дуо".

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2014 у справі №904/4056/14 (суддя Ніколенко М.О.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 (у складі головуючого судді Джихур О.В., суддів Виноградник О.М., Лисенко О.М.), первісний позов задоволений частково, стягнуто з ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Еверест" суму основного боргу в розмірі 405 000,00 грн, 6 412,16 грн - 3% річних, в решті позову відмовлено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема 11, 92, 203, 215, 235, 509, 512, 516, 526, 613, 854, 1077, 1081 Цивільного кодексу України, ст. 193 господарського кодексу України, ст. п. 5 ч. 1 ст. 1, п.п. 6, 9-1 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст.ст. 1, 33, 34, 34, 79, 99, 101, 105 ГПК України, просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2014 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 у справі №904/4056/14 і прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити зустрічний позов та визнати недійсними договори факторингу від 25.12.2013 та від 17.03.2014, укладені між ТОВ "Фінансова компанія "Еверест" та ПВКП "Дуо", а також відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Еверест" про стягнення з ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" суми заборгованості за договором підряду в розмірі 405 000,00 грн, 29 478,85грн пені, 6 412,16 грн 3% річних.

Також скаржник просить зупинити виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2014 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 у справі №904/4056/14 до закінчення їх перегляду в порядку касації.

З урахуванням обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції відмовляє у задоволенні заяви про зупинення виконання судових рішень у зв'язку з його необґрунтованістю.

Позивач - ТОВ "Фінансова компанія "Еверест", та відповідач 1 - ПВКП "Дуо", не скористалися правом, наданим ст.1112 ГПК України, не надали відзиви на касаційну скаргу, що в силу положень ст.1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судових актів, що оскаржуються.

У судовому засіданні 31.03.2015 представник ТОВ "Фінансова компанія "Еверест" заперечив проти доводів касаційної скарги, просив відмовити в її задоволенні і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 09.07.2011 між ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" (як замовником) та Приватним виробничо-комерційним підприємством "Дуо" (як виконавцем) укладено договір підряду №642 в редакції протоколу розбіжностей. Згідно предмету цього договору, замовник поручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання на умовах, викладених у договорі та додаткових угодах до нього виконати визначені роботи, а саме: здійснити наплавку кранових коліс та реставрацію верхньої та нижньої подушок, відповідно до ДСТУ та креслень, визначених в договорі підряду та додаткових угодах до нього №1 від 30 червня 2011 р. та №2 від 24 січня 2012 р.

Згідно з п.п. 2.2, 2.3 договору № 642 від 09.07.2011 замовник здійснює розрахунок шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом п'яти банківських днів після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт і отримання замовником рахунку та податкової накладної. Ціна є твердою та перегляду в сторону збільшення не передбачена протягом всього строку дії договору.

Договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами і скріпленням його печатками. Згідно додаткової угоди №2 від 24.01.2012, договір діє до 31.12.2012. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від повного виконання своїх зобов'язань за договором, а також від оплати можливих штрафних санкцій, за порушення, в момент дії договору (п. 8.1).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Приватне виробничо - комерційне підприємство "Дуо" виконало свої зобов'язання за договором і виконало роботи на загальну суму 405 000,00 грн, що підтверджується актами приймання передачі робіт № 1 від 04 січня 2013 р., № 20 від 10 квітня 2013 р., № 21 від 11 квітня 2013 р., № 22 від 12 квітня 2013 р., №1 від 08 січня 2014 р., № 2 від 09 січня 2014 р., № 3 від 10 січня 2014 р., № 14 від 21 лютого 2014 р., № 15 від 24 лютого 2014 р., № 15 від 25 лютого 2014 р., однак ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" не виконувало зобов'язання за договором № 642 від 09.07.2011 щодо розрахунків за виконані роботи.

25.12.2013 між ТОВ "Фінансова компанія "Еверест" та ПВКП "Дуо" укладено договір факторингу, за умовами якого ПВКП "Дуо" (як клієнт) відступив ТОВ "Фінансова компанія "Еверест" (як фактору) право грошової вимоги до боржника за зобов'язаннями зі сплати всіх боргів та сум інфляційної різниці по договору №642 від 09.06.2011 і які можуть виникнути по договору №642 від 09.06.2011 у майбутньому.

Згідно з п.п. 1.5, 2.1 договору факторингу від 25.12.2013 право грошової вимоги складається: із основного боргу в сумі 180 000 грн по актам прийому - передачі від 04 січня 2013 р. №1 на суму 45 000 грн, від 10 квітня 2013 р. №20 на суму 45 000 грн, від 11 квітня 2013 р. №21 на суму 45 000 грн, від 12 квітня 2013 р. №22 на суму 45 000 грн; відсотків, неустойки та інших сум права грошової вимоги до боржника, нарахованих за договором №642 від 09.06.2011 відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 4.1 договору факторингу розмір фінансування фактором клієнта становить 135 000 грн, які згідно з п.4.2 договору фактор зобов'язується протягом п'яти банківських днів після набуття чинності цим договором перерахувати платіжним дорученням на поточний рахунок клієнта. Вказана сума перерахована клієнту 25.12.2013, що підтверджується банківською випискою. Винагорода фактора становить 1 000 грн (п.4.3 договору факторингу в редакції додаткової угоди №1 від 25.12.2013).

17.03.2014 між ТОВ "Фінансова компанія "Еверест" (як фактором) та ПВКП "Дуо" (як клієнтом) укладено договір факторингу, за умовами якого клієнт відступив фактору право вимоги до боржника на підставі договору №642 від 09.06.2011, укладеного між клієнтом та ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб".

Згідно з п.п. 1.5, 2.1 договору факторинга від 17.03.2014 право грошової вимоги переданої фактору клієнтом складається із основного боргу в сумі 225 000 грн по актам прийому - передачі виконаних робіт від 08 січня 2014 р. №1 на суму 45 000 грн, від 09 січня 2014 р. №2 на суму 45 000 грн, від 10 січня 2014 р. №3 на суму 30 000 грн, від 21 лютого 2014 р. №14 на суму 45 000 грн, від 24 лютого 2014 р. №15 на суму 30 000 грн, від 25 лютого 2014 р. №16 на суму 30 000 грн; відсотків, неустойки та інших сум права грошової вимоги до боржника, нарахованих за договором №642 від 09.06.2011 відповідно до законодавства України.

Згідно з п.4.1 договору факторингу розмір фінансування фактором клієнта становить 168 750 грн, які згідно п.4.2 договору фактор зобов'язується протягом п'яти банківських днів після набуття чинності цим договором перерахувати платіжним дорученням на поточний рахунок клієнта. Вказана сума перерахована клієнту 18.03.2014, що підтверджується банківською випискою. Винагорода фактора становить 1 000 грн (п.4.3 договору факторингу).

Винагорода за договорами факторингу сплачена ТОВ "Фінансова компанія "Еверест" в загальній сумі 2 000 грн 21.03.2014, що підтверджується банківською випискою.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Згідно з ч. 3 ст. 1079 Цивільного кодексу України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, пов'язані з наданням фінансових послуг.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі свідоцтва Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 19.11.2013 ТОВ "Фінансова компанія "Еверест" має право без отримання ліцензії надавати фінансові послуги, зокрема, з факторингу.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1080 Цивільного кодексу України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1 - 5 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 235 Цивільного кодексу України визначено, що удаваною є угода, яка вчинена сторонами для приховування іншої угоди, яку вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що угода була вчинена сторонами для приховування іншої угоди, яку вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо угоди, яку сторони насправді вчинили.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивачем не було доведено укладення відповідачами за зустрічним позовом спірних договорів факторингу з метою приховання договорів відступлення права вимоги, договори факторингу від 25.12.2013 та від 17.03.2014 спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій правомірно відмовили у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів факторингу від 25.12.2013 та від 17.03.2014, укладених між ТОВ "Фінансова компанія "Еверест" та ПВКП "Дуо".

Також судами встановлено, що Приватне виробничо-комерційне підприємство "Дуо" виконало за договором № 642 від 09.06.2011 роботи на загальну суму 405 000,00 грн, які були прийняті без зауважень та претензій до їх якості, однак ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" не розрахувалося за виконані роботи, внаслідок чого у ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" виникла заборгованість перед ПВКП "Дуо" у розмірі 405 000,00 грн та відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 6 412,16 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ст.854 Цивільного кодексу України).

З урахуванням вищевикладеного, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Еверест" про стягнення з ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" заборгованості за договором № 642 від 09.06.2011 відповідно до умов договорів факторингу від 25.12.2013 та від 17.03.2014.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаного висновку суду, спростовуються вищенаведеним, та, крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що скаржник в силу ст. 33 ГПК України не довів в установленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та оскільки в силу вимог ч.2 ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень у справі № 904/4056/14.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2014 у справі №904/4056/14 залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

С у д д я І.М. Волік

С у д д я С.Р. Шевчук