КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа№ 910/5336/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Шалівського В.О.

за участю представників

від позивача: Ващук М.В. - дов. від 01.02.2014 року б/н

від відповідача: Драчук І.В. - дов. від 22.09.2014 року № 62-14

від третьої особи 1: не з'явилися

від третьої особи 2: Савенко М.М. - дов. від 15.10.2014 року б/н

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Обмачівські зорі", Миколаєнка Олега Івановича, Товариства з обмеженою відповідальністю „Правіо-Інвест"

на рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року

у справі № 910/5336/13 (головуючий суддя Спичак О.М., судді Котков О.В., Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Обмачівські зорі" (с. Обмачів Бахмацького району Чернігівської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Високі аграрні технології" (м. Київ)

треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору

1. Миколаєнко Олег Іванович (м. Дніпропетровськ)

2. Товариство з обмеженою відповідальністю „Правіо-Інвест" (м. Київ)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27.03.2012 року № 27/03

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „Обмачівські зорі" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Високі аграрні технології" про визнання недійсним договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27.03.2012 року № 27/03, укладеного між сторонами по справі.

Ухвалою від 25.09.2014 року господарський суд міста Києва залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Миколаєнка Олега Івановича.

Ухвалою від 20.10.2014 року господарський суд міста Києва прийняв до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Правіо-Інвест" та залучив його до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Рішенням від 01.12.2014 року господарський суд міста Києва у задоволенні позовів ТОВ „Обмачівські зорі", Миколаєнка О.І., ТОВ „Правіо-Інвест" відмовив повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ТОВ „Обмачівські зорі" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 року по справі № 910/5336/13 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду Миколаєнко О.І. звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 року по справі № 910/5336/13 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ТОВ „Правіо-Інвест" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 року по справі № 910/5336/13 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2015 року апеляційні скарги ТОВ „Обмачівські зорі", Миколаєнка О.І., ТОВ „Правіо-Інвест" були прийняті до провадження, об'єднані в одне апеляційне провадження та призначено розгляд справи № 910/5336/13 у судовому засіданні за участю представників сторін та третіх осіб.

В судове засідання 31.03.2015 року повноважні представники третьої особи 1 не з'явилися та про причини неявки суд не повідомили. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка третьої особи 1 та її повноважних представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та апеляційної скарг третіх осіб. Представник відповідача проти вимог апеляційних скарг заперечував. Представники третіх осіб підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та апеляційної скарги позивача.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи 2, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

27.03.2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Високі аграрні технології" (продавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю „Обмачівські зорі" (покупець) уклали договір купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу № 27/03, який від імені продавця підписаний директором Шацман О.О., а від імені покупця - директором Миколаєнко О.І., який діяв на підставі статуту, і посвідчений печатками обох сторін.

Умовами договору від 27.03.2012 року № 27/03 сторони визначили, що договір визначає умови купівлі - продажу товару (насіння кукурудзи) на умовах відстрочення платежу (п. 1.1), предметом договору є товар, який належить продавцю на момент укладення договору або буде набутий продавцем у майбутньому (п. 1.2), всі рахунки та видаткові накладні, що виписані в період дії даного договору є його невід'ємною частиною, незалежно від того, чи є в них посилання на даний договір (п. 2.2), загальна сума даного договору визначається сукупністю додатків та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних), які підписані у період дії даного договору та складає 6 700 000 грн. (п. 2.3), якість товару, який поставляється продавцем, відповідає якості, яка обумовлюється сторонами та може на письмову вимогу покупця підтверджена відповідними сертифікатами (п. 2.6), підписання видаткових накладних, що виписані в період дії даного договору, засвідчує факт передачі разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, у тому числі сертифікату якості. Інструкції щодо використання та застосування даного договору (п.2.7), товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткових накладних (п. 3.2).

Крім того, розділом 8 договору від 27.03.2012 року № 27/03 сторони передбачили відповідальність сторін за невиконання зобов'язань за договором, зокрема у вигляді сплати штрафу (п. 8.4), 30 % річних (п. 8.6).

Таким чином сторони погодили, що асортимент, кількість товару та його ціна мала визначатися у додатках до даного договору та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних).

Як вбачається з видаткової накладної № РН-000080 від 30.03.2012 на суму 6 700 000 грн., яка складена до договору від 27.03.2012 року № 27/03, сторонами було погоджено поставку товару - гібриду кукурудзи NS-2016 - загалом на суму 6 700 000,00 грн. Наведена видаткова накладна зі сторони відповідача та позивача підписана їхніми представниками та посвідчена печатками обох сторін.

Відповідно до банківської виписки по особовому рахунку позивача від 30.03.2012, позивачем було здійснено на користь відповідача часткову оплату вартості товару, сплативши 3 000 000 грн. з призначенням платежу „за гібрид кукурудзи NS-2016 згідно договору від 27.03.2012 року № 27/03".

Також місцевим господарським судом вірно встановлено, що на момент укладення договору від 27.03.2012 року № 27/03 директором ТОВ „Обмачівські зорі" був Миколаєнко Олег Іванович, відомості про що були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і який обіймав відповідну посаду згідно Контракту від 10.11.2010 року, укладеного між ним та загальними зборами ТОВ „Обмачівські зорі", і згідно якого керівник був наділений відповідними правами діяти від імені товариства, зокрема укладати господарські та інші договори відповідно до статуту товариства та чинного законодавства, а також розпоряджатися коштами товариства в порядку, визначеному статутом товариства.

Так, позивачем для долучення до матеріалів справи надано Статут ТОВ „Обмачівські зорі", який затверджено загальними зборами учасників ТОВ „Обмачівські зорі" 01.11.2010 (протокол №1), зареєстрований державним реєстратором 08.11.2010 № 5000374, і редакція якого діяла на дату укладення оспорюваного правочину і містила наступні положення:

- Учасниками товариства є ТОВ „Провіант" (), з часткою в статутному капіталі 60%, Запорощук Валентин Анатолійович, з часткою в статутному капіталі 10%, та Миколаєнко Олег Іванович, з часткою в статутному капіталі 30% (п. 1.3. 5.5);

- вищим органом управління товариством є загальні збори учасників, які складаються з учасників або призначених ними представників (п. 8.1);

- керівництво поточною діяльністю товариства здійснює його виконавчий орган - директор, який самостійно вирішує всі питання діяльності товариства, крім тих, які відносяться до виключної компетенції загальних зборів учасників (п. 8.19);

Пунктом 8.20 статуту ТОВ „Обмачівські зорі" встановлено наступні повноваження директора товариства:

- при призначенні директора товариства на посаду з ним може укладатися контракт, в якому визначаються умови найму, права, обов'язки і відповідальність директора перед загальними зборами учасників, умови його матеріального забезпечення і звільнення з посади з урахуванням гарантій, передбачених контрактом і діючим законодавством;

- директор без довіреності діє від імені товариства, представляє його інтереси в інших підприємствах , організаціях і державних органах, укладає в межах своєї компетенції, від його імені договори, в тому числі зовнішньоекономічні, здійснює прийняття та звільнення працівників товариства, здійснює інші дії по оперативному керівництву роботою товариства;

- директор затверджує своїм підписом всі документи фінансового та розрахункового характеру, які є основою бухгалтерських записів, в тому числі звіти, баланси, а також угоди в межах своєї компетенції;

- директору забороняється самостійно, без прийняття рішення загальними зборами учасників, приймати рішення і укладати договори (угоди), відчуження чи застави майна товариства, кредитні договори, а також договори позики, займу та фінансової допомоги, якщо такі повноваження не передані йому загальними зборами учасників товариства;

- директор в межах своєї компетенції розпоряджається фінансовими ресурсами і грошовими коштами, видає накази, довіреності.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців № 420239, наданого позивачем для долучення до матеріалів справи, в розділі „прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) та реєстраційні номери облікових карток платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи": містяться дані про те, що Миколаєнко Олег Іванович (згідно статуту) - підписант та керівник.

Будь-яких обмежень або обтяжень щодо наведеної особи - в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не містить.

Ч. 1 ст. 17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003 року № 755-IV визначено, що відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Ч. 2 ст. 17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться зокрема такі відомості щодо юридичної особи: прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) та реєстраційні номери облікових карток платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Ч. 1 ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" визначає, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, визначеними законом, а тому слід встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України „Про насіння і садивний матеріал" від 26.12.2002 року № 411-IV, в редакції Закону України від 15.12.2009 року № 1759-VI, яка була чинною на момент укладення оспорюваного договору, усі партії насіння і садивного матеріалу, призначені для реалізації, повинні мати сертифікати, що засвідчують їх сортові та посівні якості.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України „Про насіння і садивний матеріал" від 26.12.2002 року № 411-IV, в редакції закону, яка була чинною на момент укладення оспорюваного правочину, на насіння і садивний матеріал, які за даними лабораторного аналізу відповідають вимогам нормативних документів, їх власнику видається сертифікат.

Відповідач не надав витребуваних судом ухвалою від 26.02.2015 року документів, у тому числі сертифікатів на гібриди кукурудзи NS-2016, посилаючись на вилучення всіх документів його товариства в рамках кримінального провадження № 0000046.

Водночас відповідно до довідки прокуратури Шевченківського району міста Києва від 24.03.2015 року та довідки слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 27.03.2015 року зазначені документи, у тому числі ліцензійні договори на використання гібридів кукурудзи NS-2016, не вилучалися та в матеріалах справи відсутні.

Крім того відповідно до ст. 17 Закону України „Про насіння і садивний матеріал", в редакції закону чинній на момент укладення оспорюваного договору, визначалося, що суб'єкти насінництва та розсадництва можуть використовувати сорти рослин відповідно до Закону України „Про охорону прав на сорти рослин".

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України „Про охорону прав на сорти рослин" від 21.04.1993 року № 3116-XII, в редакції Закону України від 02.11.2006 року № 311-V, виключне право на дозвіл чи заборону використання сорту полягає в тому, що ніхто без дозволу володільця патенту не може здійснювати щодо посадкового матеріалу сорту такі дії:

а) виробництво або відтворення (з метою розмноження);

б) доведення до кондиції з метою розмноження;

в) пропонування до продажу;

г) продаж або інший комерційний обіг;

д) вивезення за межі митної території України;

е) ввезення на митну територію України;

є) зберігання для будь-якої із цілей, зазначених у пунктах „а" - „е" цієї частини.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції про реєстрацію договору про передачу майнового права на сорт і договору про передачу права на використання сорту, затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики України від 21.07.2003 року № 244 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.08.2003 року за № 698/8019, договір або ліцензійний договір уважаються дійсними, якщо вони укладені в письмовій формі і підписані сторонами. Договір або ліцензійний договір уважаються дійсними для третіх осіб з дати публікації в офіційному бюлетені Держсортслужби (далі - Бюлетень) відомостей про їх реєстрацію. Така публікація здійснюється на підставі занесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав власників сортів рослин (далі - Реєстр патентів).

Відповідач не надав дозволу володільця патенту на продаж гібридів кукурудзи NS-2016, також посилаючись на вилучення всіх документів товариства в рамках кримінального провадження № 0000046.

Проте згідно з довідками прокуратури Шевченківського району міста Києва від 24.03.2015 року та слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 27.03.2015 року зазначені документи не вилучалися.

Також відповідач не надав суду доказів реєстрації договору про передачу майнового права на сорт і договору про передачу права на використання сорту.

Відсутність дозволу володільця сорту на продаж товару, сертифікатів на гібриди кукурудзи NS-2016 підтверджує факт порушення відповідачем умов оспорюваного договору щодо передачі документів, які стосуються товару, його асортименту та якості, що в силу приписів чинного законодавстваУкраїни не тягне правових наслідків у вигляді недійсності укладеного сторонами договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27.03.2012 року № 27/03 на підставі ч. 5 ст. 203 ЦК України, про що заявляв позивач.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем та третіми особами, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, не було доведено належними та допустимими доказами того, що укладений між сторонами договір купівлі - продажу на умовах відстрочення платежу від 27.03.2012 року № 27/03 не був спрямований на настання правових наслідків, обумовлених ним, оскільки вказане твердження спростовується наявними матеріалами справи, зокрема видатковою накладною № РН-000080 від 30.03.2012 року на суму 6 700 000 грн., яка складена до договору від 27.03.2012 року № 27/03, довіреністю від 30.03.2012 року № 27 на ім'я Миколаєнка О.І. та банківською випискою по особовому рахунку позивача, які у розумінні Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в сукупності підтверджують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що позивачем не були наведені обставини, не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог.

Твердження третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Миколаєнка О.І. про те, що укладення оспорюваного правочину порушує його корпоративні права, як учасника товариства, оскільки вказаний правочин містить обтяжливі для ТОВ „Обмачівські зорі" положення щодо значних розмірів штрафних санкцій, застосування яких теоретично може призвести про зменшення розміру прибутку товариства, а тому право Миколаєнко О.І. на отримання частки прибутку товариства, передбачене п. 6.1 Статуту товариства, є безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства; порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі третіми особами, прав чи охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13, акціонери (учасники) господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших акціонерів (учасників) господарського товариства та самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших акціонерів (учасників) товариства. Така сама позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 17.11.2009 року у справі № 2-2067/2008.

На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства у задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, учинених господарським товариством. Спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав (п. 51 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13).

Також колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що права та охоронювані законом інтереси ТОВ „Правіо-Інвест" не могли бути порушені оспорюваним договором, оскільки ТОВ „Правіо-Інвест" було зареєстроване після укладення такого договору - 03.06.2014 року.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Обмачівські зорі", Миколаєнка Олега Івановича, Товариства з обмеженою відповідальністю „Правіо-Інвест" на рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року у справі № 910/5336/13 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2014 року у справі № 910/5336/13 залишити без змін.

3. Справу № 910/5336/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім