УХВАЛА

Справа № 910/5125/15-г 26.03.15
За позовом ТОВ «Алкро Беккерс»

до приватного акціонерного товариства «Деко»

про стягнення 574 011,51 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача Драч І.В. (довіреність б/н від 04.08.2014);

від відповідача Ярова В.О. (довіреність №7 від 23.02.2015).

встановив :

04.03.2015 позивач - ТОВ «Алкро Беккерс» звернулось до господарського суду м. Києва з позовною заявою від 26.02.2015 до приватного акціонерного товариства «Деко» про стягнення заборгованості у розмірі 171 999,96 шведських крон.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов дистриб'юторського договору № 213324В/06/01 від 12.06.2006 стосовно повної та своєчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.03.2015 порушено провадження у справі № 910/5125/15-г та призначено до розгляду на 26.03.2015.

23.03.2015 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання відповідача про припинення провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки сторонами при підписанні контракту укладено угоду про розгляд будь-яких спорів щодо даного контракту Міжнародним арбітражним судом Торгівельно-промислової Палати Стокгольма, Швеція (третейського суду).

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, суд вважає за можливе припинити провадження у справі з наступних підстав.

У відповідності до 16 дистриб'юторського договору № 213324В/06/01 від 12.06.2006 сторони домовились про наступне: «все споры, которые могут возникнуть при толковании настоящего контракта, будут разрешаться без обращения в суд, путем переговоров. Если не удастся достичь договоренности, споры должны рассматриваться в соответствии с правилами быстрых арбитражных разбирательств в арбитраже Торгово-промышленной Палаты Стокгольма, Швеция. Местом проведения арбитражных разбирательств является Стокгольм, Швеция, а языком разбирательств - русский или английский язык».

Згідно з п. 5. ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Пунктом 4.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» 18 від 26.12.2011 передбачено, що провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 статті 80 ГПК України, якщо при розгляді справи буде встановлено, що є письмова угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду (пункт 5 частини першої статті 80 ГПК України). Таку угоду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі. В останньому випадку провадження підлягає припиненню з посиланням на зазначену норму ГПК. Якщо ж таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то:

- у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім;

- у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною та не визнавалася недійсною, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК.

Статтею 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» встановлено, що спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

У п. 1 ст. 4 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж (Женева, 21.04.1961р., ратифікованій Україною (Українською ССР) 18.03.1963р.) зазначено, що сторони арбітражного застереження можуть на свій розсуд установлювати місцезнаходження арбітражного суду.

Згідно зі ст. 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10.06.1958р., ратифікована Українською ССР 10.08.1960р.) кожна договірна Держава визнає письмову угоду, відповідно до якої сторони зобов'язуються передавати в арбітраж всі або деякі спори, які виникли чи можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-яким конкретним договором. Термін "письмова угода" включає арбітражне застереження в договорі або арбітражну угоду, підписані сторонами. Суд договірної Держави, якщо до нього надходить позов з питання, за яким сторони уклали угоду, що передбачається цією статтею, повинен, на прохання однієї зі сторін, направити сторони до арбітражу, якщо не буде встановлено, що згадана угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода визначається як угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Відповідно до п.5 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/608 від 31.05.2002 року «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» сторони зовнішньоекономічного договору мають право передбачити у ньому або шляхом укладення окремої угоди (арбітражна умова, арбітражне застереження) передачу спорів, що виникають з такого договору, на вирішення третейського суду (постійно діючого або створеного для вирішення конкретного спору - ad hoc).

Згідно із абз.2 п.5 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/608 від 31.05.2002 року «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» суд, до якого подано позов з питання, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін просить про це не пізніше подання своєї першої заяви по суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Господарський суд може порушити провадження зі справи у випадку наявності у зовнішньоекономічному договорі арбітражної угоди, якщо визначить, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (пункт 3 статті 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, Нью-Йорк, 1958).

Названа норма узгоджується з вимогами статті 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж». Провадження у справі в цих випадках припиняється на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України.

З огляду на викладене, оскільки при укладенні спірного договору сторони домовилися, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів спір підлягає вирішенню в Міжнародному арбітражному суді Торгівельно-промислової Палати Стокгольма, Швеція, крім того відповідач наполягає на вирішенні вказаного спору саме вказаним судом, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

У відповідності до п. 5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 встановлено, що статтею 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі не зазначено такої підстави, як припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК України).

Таким чином, припинення провадження у справі з підстав, передбачених статтею 80 ГПК України, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, ч. 1 п. 5 ст. 80, 86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 910/5125/15-г припинити.

Суддя В.О.Демидов