номер провадження справи 27/2/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 Справа № 908/231/15-г

За позовом: Бердянської міської ради Запорізької області (71100 Запорізька область, м. Бердянськ, пл. 1 Бердянської ради, 2)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Виконавчий комітет Бердянської міської ради (71100 Запорізька область, м. Бердянськ, пл. І Бердянської ради, 2)

2. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області (69095 м. Запоріжжя, вул. Пушкіна, 4)

про стягнення 333 500 грн. 00 коп. збитків

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: Саввон С.О., дов. № 01-0109/40 від 12.01.2015 р.

від відповідача: ОСОБА_3, дов. № 679 від 05.02.2015 р.

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Бердянської міської ради Запорізької області, Запорізька область, м. Бердянськ до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Запорізька область, м. Бердянськ, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Виконавчого комітету Бердянської міської ради, Запорізька область, м. Бердянськ та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області, м. Запоріжжя про стягнення збитків в розмірі 333 500 грн. 00 коп.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., автоматичним розподілом справ між суддями від 13.01.2015р., справу № 908/231/15-г передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 14.01.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/231/15-г, присвоєно справі номер провадження 27/2/15 та призначено судове засідання на 09.02.2015 р.

Ухвалою суду від 09.02.2015р. розгляд справи відкладався на 11.03.2015р., на підставі ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою у судове засідання представників третіх осіб - 1 та - 2.

Ухвалою суду від 11.03.2015р. строк розгляд справи продовжено на п'ятнадцять днів, відповідно до ст. 69 ГПК України. Розгляд справи відкладено на 25.03.2015р.

25.03.2015р. продовжено розгляд справи № 908/231/15-г.

До початку розгляду справи представники позивача та відповідача заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засідання 25.03.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві. Просить суд стягнути з відповідача 333 500 грн. 00 коп. збитків.

Відповідач в засіданні суду 25.03.2015р. проти позову заперечив, на підставах викладених у письмовому відзиві та доповненнях до відзиву (містяться в матеріалах справи). Вважає вимоги позивача щодо відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (не одержаного прибутку) незаконними та такими що не підлягають задоволенню.

Представники третіх осіб 1 та 2 у судове засідання, відкрите 25.03.2015 р. не з'явилися, про час та місце розгляду справи були попереджені належним чином. Клопотань про розгляд справи без представників третіх осіб 1 та 2 або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив наступне:

До виконавчого комітету Бердянської міської ради в порядку передбаченому Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" надійшла копія повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Вказане повідомлення зареєстровано Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю у Запорізькій області 15.05.2014р. (ЗП 96).

Відповідно до вказаного повідомлення ФОП ОСОБА_1 розпочав реконструкцію зоопарку по АДРЕСА_2.

27.05.2014р. Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю у Запорізькій області зареєстрована декларація про готовність вказаного об'єкта до експлуатації.

Згідно зі ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Рішенням Бердянської міської ради від 31.01.2013р. № 58 затверджено порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Бердянськ.

Вказане рішення доведено до відома громадськості у встановлений спосіб шляхом розміщення його на офіційному веб-сайті Бердянської міської ради та опублікування у суспільно-політичній газеті "Південна Зоря" № 15 від 07.02.2013р.

З метою недопущення порушення норм права стосовно необхідності забудовників брати участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, з метою недопущення спричинення шкоди інтересам територіальної громади внаслідок неодотримання коштів для розвитку міста Бердянськ виконавчим комітетом Бердянської міської ради було підготовлено та направлено на адресу Замовника будівництва проект договору про пайову участь замовника у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Бердянська (лист від 22.07.2014р. №1555/05).

Таким чином, до прийняття об'єкта в експлуатацію договір про пайову участь між сторонами укладений не був, передбачений законодавством граничний термін (не пізніше п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення) для укладення такого виду договору сплив з вини замовника, станом на теперішній час відсутні правові підстави для укладання відповідного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Бердянська.

Позивач вважає, що на підставі ст. ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" відповідач був зобов'язаний взяти участь у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури міста Бердянська шляхом звернення з відповідною заявою до виконавчого комітету Бердянської міської ради та укласти відповідний договір до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Розмір упущеної вигоди розрахований з врахуванням розрахунку величини пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Бердянська.

Між невиконаним зобов'язанням відповідача та неотриманням територіальною громадою м. Бердянська грошових коштів для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Бердянська - нанесенням збитків наявний безпосередній причинний зв'язок.

В результаті вказаних протиправних дій (бездіяльності) відповідача територіальна громада м. Бердянська не отримала грошові кошти для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Бердянська у розмірі 333 500 грн. 00 коп.

Господарським судом встановлено, що після отримання декларації про початок виконання будівельних робіт з реконструкції зоопарку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2, відповідачем було повідомлено позивача листом від 19.05.2014 (було отримано виконавчим комітетом Бердянської міської ради 19.05.2014р., № К923) про початок реконструкції зоопарку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Після завершення будівельних робіт з реконструкції, відповідач зареєстрував декларацію про готовність вказаного об'єкта до експлуатації, про що знову ж таки повідомив позивача листом від 30.05.2014р.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва:

1. об'єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;

2. будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;

3. будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;

4. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;

5. об'єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;

6. об'єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об'єктів соціальної інфраструктури;

7. об'єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;

8. об'єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;

9. об'єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об'єктів енергетики, зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу);

10. об'єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків.

Відповідно до листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.07.2011р. № 23-11/6294/0/6-11 нормами Закону № 3038 не встановлено вимоги щодо складання переліку таких будівель. Відповідно замовники будівництва підтверджують приналежність об'єкта будівництва до зазначених видів будівель шляхом надання до відповідного органу місцевого самоврядування підтверджуючих документів, в яких буде зазначено код будівлі відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000р. № 507 на рівні її підкласу (за п'ятим знаком), за яким будівля класифікується в системі статистичних спостережень. Такими документами можуть бути - Декларація про готовність об'єкта до експлуатації, Акт готовності об'єкта до експлуатації чи інший документ, обумовлений органом місцевого самоврядування у встановленому ним порядку залучення коштів пайової участі.

Згідно Державного Класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (затв. Наказом Держстандарту України N 507 від 17.08.2000) за кодом 1262.6, зазначеним у Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, об'єкт відноситься до «Будівель зоологічних та ботанічних садів», згідно Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, які в свою чергу відносяться до класу «Музеї та бібліотеки».

За кодом 2412.6, зазначеним у Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, об'єкт відноситься до «Споруд зоологічних та ботанічних садів», згідно Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, які в свою чергу відносяться до класу «Інші споруди спортивного та розважального призначення».

Згідно Порядку утримання та розведення диких тварин, які перебувають у стані неволі або в напіввільних умовах, затвердженого Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 30.09.2010 №429, зоологічний парк (зоопарк) - природоохоронна культурно-освітня та науково-дослідна установа, створена з метою організації екологічної освітньо-виховної* роботи, створення експозиції рідкісних, екзотичних та місцевих видів тварин, збереження їх генофонду, вивчення дикої фауни і розробки наукових основ її розведення у неволі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» зоопарки належать до природно-заповідного фонду України.

У Преамбулі Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що об'єкти природно-заповідного фонду мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 35 Законі України «Про природно-заповідний фонд України» зоологічні парки створюються з метою організації екологічної освітньо-виховної роботи, створення експозицій рідкісних, екзотичних та місцевих видів тварин, збереження їх генофонду, вивчення дикої фауни і розробки наукових основ її розведення у неволі.

Згідно ст. 44 Земельного кодексу України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об'єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва).

Частиною 1 ст. 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 224, ч. 1 ст. 225 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що відшкодування збитків (в контексті нормативного обґрунтування заявлених вимог) є видом відповідальності за правопорушення при здійсненні господарської діяльності. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Як і будь-яка інша юридична відповідальність, господарсько-правова відповідальність ґрунтується на певних правових підставах. Це нормативні підстави, тобто сукупність норм права про відповідальність суб'єктів господарських відносин. По-друге, це правосуб'єктність правопорушника, тобто сторонами правовідносин щодо застосування відповідальності у спорі, що розглядається у рамках господарського процесу, можуть бути підприємства, установи, організації тощо. Третя підстава - це протиправні дії або бездіяльність особи (осіб), що порушують права і законні інтереси потерпілої особи. Зазначена підстава складається з чотирьох елементів, які називаються умовами господарсько - правової відповідальності. До них відносяться: наявність факту порушення, тобто порушення норми закону, внаслідок чого завдаються збитки або інша майнова шкода правам та інтересам потерпілого (позивача у справі); протиправність поведінки правопорушника; причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника і завданими потерпілому збитками; вина правопорушника.

Умови відшкодування збитків передбачені статтею 226 ГК України, із якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.

На кредитора покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника - відсутність вини (ст. 614, 623 ЦК України).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно з нормами ст. 614 ЦК України відповідальність за порушення зобов'язань покладається на особу при наявності вини (умислу або необережності).

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторони. Суб'єктом є боржник; об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

За загальним правилом, виходячи із принципу свободи договорів, сторона (сторони) не може бути примушена до укладення договору.

Відповідно до пункту 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту даної статті слідує, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.

Приписами ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, за ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції (ст. 642 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами , уповноваженими на це її установчими документами , довіреності, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містяться і в ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує лише форму правочину, в якій його вчинено письмову, а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі.

Позивач не надав доказів того, що пропозиція укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Бердянськ була отримана відповідачем, що з його боку мало місце прийняття (акцепт) пропозиції укласти договір.

Таким чином, між позивачем та відповідачем не укладався договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Бердянськ.

Право на отримання грошових коштів у вигляді пайової участі у розвитку інфраструктури території у позивача, як вбачається з ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виникає на підставі відповідного договору, в якому, зокрема, визначається величина такої пайової участі.

Таким чином, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Бердянська, не породжують у сторін цивільних прав та обов'язків, пов'язаних з виконанням такого договору та виключають можливість застосування до них положень ст. ст. 22, 612, 623 ЦК України щодо відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди).

За змістом статті 1166 Цивільного кодексу України для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. (Постанова від 22.01.2013р. № 5011-71/2684-2012).

Із наявних в справі матеріалів, на які позивач посилається, як на доказ заподіяння збитків відповідачем, не доведено позивачем документально повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка відповідача, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведені їх переконливості, що позивачем зроблено не було.

Відсутність укладеного між сторонами у справі договору свідчить про те, що зобов'язання з приймання пайової участі у розвитку інфраструктури нашого міста не виникло, що повністю узгоджується з такими приписами чинного в Україні законодавства, як статі 11, 509 ЦК України, згідно яких зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Таким чином, власною несплатою будь - яких грошових коштів у вигляді пайової участі у розвитку інфраструктури, відповідачем не було порушено вимоги чинного в Україні законодавства, тобто з його боку відсутня протиправна поведінка.

За таких обставин, господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

На підставі статті 85 ГПК України - 25.03.2015року прийнято рішення. В позові відмовлено.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Бердянської міської ради Запорізької області, м. Бердянськ, Запорізька область до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Бердянськ, Запорізька область відмовити.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 30.03.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.