ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа № 6/106-10

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.,

при секретарі Курченко В.А.

учасники процесу не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області (вх. № 1527 С/2) на ухвалу господарського суду Сумській області від 12.01.2015р. по справі №6/106-10

за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегастіл», м. Суми

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 12.01.2015 року у справі №6/106-10 (суддя Яковенко В.В.) у задоволенні заяви кредитора Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області до боржника - ТОВ "Мегастіл" про визнання поточних кредиторських вимог у сумі 4168,32 грн. відмовлено.

ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області з вищевказаною ухвалою суду не погодилось, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Сумської області від 12.01.2015р. у справі № 6/106-10, прийняти постанову, якою визнати вимоги ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській областів сумі 4168, 32 грн. як поточні, та включити їх в реєстр вимог кредиторів банкрута - ТОВ «Мегастіл».

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 24.03.2015 року.

23.03.2015р. від апелянта надійшов лист (вх.4688), в якому він просить розглянути справу №6/106-10 без його участі, у зв'язку з недостатнім фінансуванням на відрядження.

В судове засідання 24.03.2015р. представники інших учасників справи про банкрутство не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи, що явку сторін обов`язковою судом не визнано, а також достатність матеріалів справи для всебічного, повного та об'єктивного розгляду справи, колегія суддів розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Постановою господарського суд Сумської області від 22.12.2011 року ТОВ «Мегастіл» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Коробку Р.П.

В грудні 2014 року до господарського суду Сумської області від ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області надійшла заява (вх.№3163 (3) від 08.12.2014р.) про визнання кредитором у справі, в якій ДПІ просить додатково включити до реєстру вимог кредиторів вимоги ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області до ТОВ «Мегастіл» в сумі 4168,32 грн.

Обгрунтовуючи вказану заяву, ДПІ вказала, що ТОВ «Мегастіл» є платником податків і зборів та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції ГУ Міндоходів у Сумській області. З 22.12.2011р. по 07.11.2014р., тобто після відкриття ліквідаційної процедури, заборгованість банкрута з податку на додану вартість склала 4168,32 грн.

Згідно розрахунку вимог, наданого ДПІ до заяви про визнання кредиторських вимог, вбачається, що вказана сума нарахована заявником згідно даних Декларації №210187 від 14.12.2011р. на суму податку у розмірі 373,22 грн. (вказана недоїмка виникла 30.12.2011р.), Декларації №224858 від 18.01.2012р. на суму податку у розмірі 1848,00 грн. (вказана недоїмка виникла 30.02.2012р.), Декларації №4557 від 16.02.2012р. на суму податку у розмірі 1777,00 грн. (вказана недоїмка виникла 01.03.2012р.) та на підставі податкового повідомлення-рішення №від 10.09.2013р. на суму 170,00 грн. штрафних санкцій.

Місцевий господарський суд приймаючи оскаржувану ухвалу дійшов висновку, що вимоги Новоград-Волинської ОДПІ ГУ Міндоходів і зборів України у Житомирській області не підлягають задоволенню, оскільки не мають характеру поточних та виникли після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено поняття кредитора - це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, у процедурах банкрутства боржника.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" закінчується технологічний цикл із виготовлення продукції, і підприємницька діяльність банкрута завершується. Строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав. Вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Отже, в ліквідаційній процедурі нові зобов'язання у банкрута в особі його органу управління - ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених у цьому Законі, а порядок їх виконання визначений відповідними нормами Закону про банкрутство. Такими випадками є зобов'язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (частина дев'ята статті 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Як зазначалось раніше, вказана сума заборгованості з податку на додану вартість виникла на підставі Декларації №210187 від 14.12.2011р. на суму податку у розмірі 373,22 грн. (вказана недоїмка виникла 30.12.2011р.), Декларації №224858 від 18.01.2012р. на суму податку у розмірі 1848,00 грн. (вказана недоїмка виникла 30.02.2012р.), Декларації №4557 від 16.02.2012р. на суму податку у розмірі 1777,00 грн. (вказана недоїмка виникла 01.03.2012р.) та на підставі податкового повідомлення-рішення № від 10.09.2013р. на суму 170,00 грн. штрафних санкцій.

Отже, враховуючи, що постановою господарського суду Сумської області від 22.12.2011р. боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а заборгованість боржника виникла у починаючи з 30.12.2011р., тобто після визнання боржника банкрутом, дані вимоги ДПІ не мають характеру поточних у розумінні ст.1 Закону, оскільки виникли після відкриття ліквідаційної процедури, під час якої не виникає будь-яких нових зобов'язань.

На підставі наведеного, зазначені вимоги ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області у сумі 4168,32 грн. є необґрунтованими та нараховані заявником неправомірно, а відтак відсутні підстави для їх задоволення.

Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України у справі №5021/321/12 від 13.05.2014р.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали по даній справі, тому ухвалу господарського суду Сумської області від 12.01.2015р. щодо розгляду вимог ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області у розмірі 4168,32 грн. у справі № 6/106-10 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 12.01.2015р. у справі № 6/106-10 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 27.03.2015р.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель