РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2015Справа №910/2924/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "СОКАР УКРАЇНА"

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМЗБУТ"

до відповідача-2: публічного акціонерного товариства "УНІКОМБАНК"

про: стягнення 14.617.761,56 грн.

Головуючий суддя Балац С.В.

суддя Ковтун С.А.

суддя Мудрий С.М.

Представники:

позивача: Павленко А.А. - за довіреністю від 08.01.2015 № б/н;

відповідача-1: не з'явилися;

відповідача-2: Вітів М.Б. - за довіреністю від 21.01.2015 № 21-01/15-01.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "СОКАР УКРАЇНА" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМЗБУТ" та публічного акціонерного товариства "УНІКОМБАНК" про стягнення заборгованості в сумі 14.617.761,56 грн.

Позовні вимоги мотивовані таким.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "СОКАР УКРАЇНА" та товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМЗБУТ" було укладено договір постачання нафтопродуктів від 29.10.2012 № 521-2012. Згідно з умовами договору відповідач-1 взяв на себе зобов`язання замовити, отримати та оплатити нафтопродукти, а позивач здійснити поставку та передати товар відповідачу-1. Однак товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМЗБУТ" не здійснено належним чином взяті договірні зобов`язання, а саме - своєчасно та в повному обсязі не сплачено кошти за поставлену продукцію.

Неналежне виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМЗБУТ" за договором від 29.10.2012 № 521-2012 забезпечувалось за рахунок банківських гарантій від 19.02.2013 № БГ-05/2013 та від 26.04.2013 № БГ-08/2013 виданих публічним акціонерним товариством "УНІКОМБАНК", на загальну суму 14.000.000.00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість на загальну суму 14.617.761,56 грн, яка складається із суми основної заборгованості за договором від 29.10.2012 № 521-2012 в розмірі 13.810.077,93 грн, пені та 3% річних в сумі 807.683,63 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.02.2014 прийнято позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "СОКАР УКРАЇНА" та порушено провадження у справі № 910/2924/14.

Ухвали винесені судом у даній справі надсилалися останнім відповідачеві-1 на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відтак, у розумінні ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, відповідач-1 повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідач - 1 в судові засідання уповноваженого представника не направив. Крім того, правом наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзиву на позов від останнього до суду не надійшло.

Публічне акціонерне товариство "УНІКОМБАНК" звернулося до господарського суду із зустрічним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМЗБУТ" про визнання договорів та банківських гарантій недійсними. Вказаний позов судом повернуто без розгляду ухвалою від 19.05.2014 в порядку, передбаченому ст. 60, п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в поданому зустрічному позові не викладено змісту позовних вимог до позивача у первісному позові - товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "СОКАР УКРАЇНА", а також публічним акціонерним товариством "УНІКОМБАНК" не вказано жодних обставин, на яких ґрунтується позовна вимога до позивача і, відповідно, не наведено доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.06.2014 провадження у справі № 910/2924/14 зупинено до розгляду господарським судом міста Києва справи № 910/10515/14 за позовом публічного акціонерного товариства "УНІКОМБАНК" до товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМЗБУТ" про визнання недійсними договорів банківської гарантії від 19.02.2013 № БГ-05/2013 та від 26.04.2013 № БГ-08/2013 на момент їх вчинення (укладення).

Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.12.2014 поновив провадження у справі № 910/2924/14, оскільки за наслідками розгляду справи № 910/10515/14 винесено рішення від 11.09.2014 про відмову в задоволенні позову, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2014.

Відповідач-2, скориставшись своїм правом, забезпеченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю, з таких підстав.

По перше: відповідачем-1 порушено умови п 4.1 договорів про надання банківських гарантій від 19.02.2013 № БГ-05/2013 та від 26.04.2013 № БГ-08/2013, які укладені між відповідачем-1 та відповідачем-2 а саме: не надано відповідачу-2 - завіреної копії договору постачання та додаткових угод до нього; довідки про проведення розрахунків (акт звірки); документів на постачання товару та сплату за товар; належним чином посвідченої фінансової звітності; банківської довідки про надходження грошових коштів на поточні і вкладні (депозитні) рахунки відповідача-1 в інших банківських установах за попередній звітний квартал; банківської довідки про наявність кредитної заборгованості в інших банківських установах або довідки про відсутність такої заборгованості; довідки з переліком поточних та вкладних (депозитних) рахунків, сумою надходжень на ці рахунки за попередній звітний місяць та розшифровкою сум поповнення обігових коштів з одного власного рахунку на інший, сумою отриманих на такі рахунки кредитних коштів та коштів, отриманих від купівлі-продажу іноземної валюти. А також не здійснено у встановлений договором строк оплати за договором постачання з поточного рахунку відповідача-2.

По-друге: рішенням господарського суду м. Києва від 03.03.2014 у справі № 910/23966/13 встановлено факт невиконання відповідачем-1 зобов'язань за договорами про надання банківських гарантій від 19.02.2013 № БГ-05/2013 та від 26.04.2013 № БГ-08/2013 та зобов'язано останнього надати відповідачу-2 необхідний перелік документів, встановлений вказаними договорами. Положеннями п. 6.3 даних договорів встановлено, що у разі невиконання відповідачем-1 своїх зобов'язань, передбачених п. 4.1.1 цього Договору, або невиконанням умов п. 4.1.2 та п. 5.1 цього Договору відповідач-2 звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язань, що виникають у нього за цим Договором. Враховуючи порушення відповідачем-1 умов укладених договорів про надання банківських гарантій від 19.02.2013 № БГ-05/2013 та від 26.04.2013 № БГ-08/2013 та враховуючи положення п. 6.3 укладених договорів відповідач-2 вважає, що останній звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язань відповідача-1 перед позивачем за договором постачання нафтопродуктів від 29.10.2012 № 521-2012.

По-третє: враховуючи те, що випуск банківських гарантій від 19.02.2013 № БГ-05/2013 та від 26.04.2013 № БГ-08/2013 є наслідком укладання між відповідачем-1 та відповідачем-2 договорів про надання банківської гарантії, безпосередньо пов'язані з цими договорами та залежать від факту їх укладання відповідач-2 вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими в частині стягнення з останнього суми заборгованості за договором постачання нафтопродуктів від 29.10.2012 № 521-2012 та банківськими гарантіями від 19.02.2013 № БГ-05/2013 та від 26.04.2013 № БГ-08/2013.

Позивачем, на виконання вимог ухвал господарського суду м. Києва подані до суду належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують поставку та часткову оплату боргу за договором постачання нафтопродуктів від 29.10.2012 № 521-2012 та необхідні акти звіряння взаємних розрахунків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2015 у зв'язку зі складністю справи № 910/2924/14, судом призначено колегіальний її розгляд у складі трьох суддів.

З метою визначення складу суду для колегіального розгляду справи № 910/2924/14, суддя Балац С.В. звернувся із відповідною заявою до голови господарського суду міста Києва.

Розпорядженням голови господарського суду міста Києва від 25.02.2015 визначено такий склад суду для колегіального розгляду справи № 910/2924/14: головуючий суддя - Балац С.В., суддя Ковтун С.А., суддя Мудрий С.М.

Ухвалою від 25.02.2015 справу № 910/2924/14 прийнято до провадження вказаної вище колегії суддів.

В судовому засіданні 24.03.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників позивача та відповідача-2 по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "СОКАР УКРАЇНА", як постачальником, (далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМЗБУТ", як покупцем, (далі - відповідач-1) укладено договір поставки нафтопродуктів від 29.10.2012 № 521-2012 (далі - Договір), відповідно п. 1.1 якого позивач зобов'язується передати у власність відповідача-1 нафтопродукти (далі - товар), а відповідач-1 зобов'язується прийняти товар та оплатити його в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставка здійснюється окремими партіями. Об'єми, асортимент, строки поставки та умови транспортування визначаються відповідними додатковими угодами до Договору, які є невід'ємною його частиною.

Товар вважається поставленим позивачем та прийнятий відповідачем по кількості, якості та перехід права власності на товар визначаються датою вказаною, зокрема, в акті приймання-передачі товару (п. 5.7 Договору).

Ціна товару є договірною та вказується з урахуванням податку на додану вартість (п. 6.4 Договору).

Датою здійснення оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача (п. 6.3 Договору).

У відповідності до п. 8.4 Договору у випадку несплати або несвоєчасної сплати вартості отриманого товару, відповідач-1 на вимогу позивача сплачує останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє відповідача від виконання зобов'язань за Договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Позивач, на підставі актів приймання-передачі, копії яких наявні в матеріалах справи, поставляв, а відповідач-1 приймав та оплачував товар. З досліджених в судовому засіданні актів приймання-передачі, актів звірок, виписок з рахунку позивача про надходження коштів судом встановлено, що неоплаченим залишився товар, отриманий відповідачем-1 за актами приймання-передачі від 12.09.2013 № ОБ-ТД005971 на суму 2.901.150,00 грн (оплачений частково), від 17.09.2013 № ОБ-ТД006057 на суму 698.425,00 грн, від 23.09.2013 № ОБ-ТД006147 на суму 558.740,00 грн, від 24.09.2013 № ОБ-ТД006202 на суму 1.235.675,00 грн, від 02.10.2013 № ОБ-ТД006378 на суму 2.546.565,00 грн, від 09.10.2013 № ОБ-ТД006542 на суму 752.150,00 грн, від 24.10.2013 № ОБ-ТД006891 на суму 5.076.653,22 грн, від 25.10.2013 № ОБ-ТД006939 на суму 515.376,00 грн, від 20.11.2013 № 92 на суму 994.933,28 грн, всього на суму 13.810.077,93 грн.

Публічним акціонерним товариством "УНІКОМБАНК" на користь позивача видано банківські гарантії від 19.02.2013 № БГ-05/2013 та від 26.04.2013 № БГ-08/2013 (далі - гарантії), згідно з якими відповідач-2 приймає на себе безвідкличні зобов'язання сплатити позивачу кошти в сумі, що не перевищує 14.000.000,00 грн у випадку невиконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за договором поставки нафтопродуктів від 29.10.2012 № 521-2012.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок того, що відповідач-1 у строк встановлений Договором, вартість отриманого товару на користь позивача оплатив частково. Таким чином, заборгованість відповідача-1 перед позивачем, станом на момент вирішення даного спору по суті, складає 13.810.077,93 грн., що водночас підтверджується актом звірки взаємних розрахунків, здійсненого між сторонами, який підписаний останніми та скріплений відбитками їх печаток (засвідчена копія названого акту наявна у справі, а його оригінал оглянуто судом у судовому засіданні).

За таких обставин позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів основної заборгованості в сумі 13.810.077,93 грн.

Крім того, з огляду на те, що відповідачем-1 порушено зобов'язання за Договором позивачем заявлені позовні вимоги про застосування до відповідача-1 господарської санкції у вигляді пені а також відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, шляхом стягнення 3 % річних, що в загальній сумі складає 807.683,63 грн.

Відносно заперечень відповідача, викладених у відзиві, то вони судом відхиляються з таких підстав.

Положеннями п. 6.3 договорів встановлено, що у разі невиконання відповідачем-1 своїх зобов'язань, передбачених п. 4.1.1 цього Договору, або невиконанням умов п. 4.1.2 та п. 5.1 цього Договору відповідач-2 звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язань, що виникають у нього за цим Договором.

Так, рішенням господарського суду м. Києва від 03.03.2014 у справі № 910/23966/13 встановлено факт невиконання відповідачем-1 зобов'язань за договорами про надання банківських гарантій від 19.02.2013 № БГ-05/2013 та від 26.04.2013 № БГ-08/2013 та зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМЗБУТ надати публічному акціонерному товариству "УНІКОМБАНК:

- банківські довідки про надходження грошових коштів на поточні і вкладні (депозитні) рахунки в інших банківських установах за попередній звітний квартал;

- банківські довідки про наявність кредитної заборгованості в інших банківських установах та довідку про відсутність такої заборгованості в інших банках;

- довідку з вичерпним переліком його поточних та вкладних (депозитних) рахунків станом на 1 число звітного місяця, сумою надходжень на ці рахунки за попередній звітний місяць та розшифровкою сум поповнення обігових коштів з одного власного рахунку на інший, сумою отриманих на такі рахунки кредитних коштів та коштів, отриманих від купівлі/продажу іноземної валюти.

Однак вказаним рішенням суду відповідача-1 зобов'язано надати документи, які передбачені п. 4.1.10.2, 4.1.10.3 та 4.1.10.4 вказаних договорів, неподання яких не звільняє відповідача-2 від відповідальності за невиконання зобов'язань за договорами.

Твердження відповідача-2 про невиконання відповідачем-1 п. 4.1.1, п. 4.1.2 та п. 5.1 договорів про надання банківських гарантій судом до уваги не приймаються з огляду на таке.

Пунктом 4.1.2 договорів передбачено, що протягом трьох робочих днів після проведення розрахунків за договором постачання надати відповідачу-2 довідку про проведення розрахунків (акт звірки) та копії відповідних документів про постачання товару та сплату за товар на користь позивача. Вказані документи відповідачем-1 надані не були, оскільки повний розрахунок за отриманий товар за Договором відповідач-1 не здійснив.

Пунктами 4.1.1 та п. 5.1 договорів передбачено надання відповідачу-2 належним чином засвідченої копії договору постачання з додатковими угодами до нього, сплату комісії за надання гарантії та плату за користування грошовими коштами у разі здійснення платежу по гарантії. Суд відзначає, що у разі невиконання відповідачем-1 п. 4.1.1 та п. 5.1 договорів банківські гарантії останньому видані не були.

Крім того, видані банківські гарантії від 19.02.2013 № БГ-05/2013 та від 26.04.2013 № БГ-08/2013 є безвідкличними та безумовними.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України - гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Приписами п. 3 ст. 561 Цивільного кодексу України встановлено, що Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Положеннями пунктів 1, 2 статті 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії.

Позивачем, 22.11.2013 засобами факсимільного зв'язку отримано лист відповідача-2 в якому останній повідомляє про анулювання банківських гарантій від 19.02.2013 № БГ-05/2013 та від 26.04.2013 № БГ-08/2013 у зв'язку з невиконанням відповідачем-1 умов договорів про надання банківських гарантій від 19.02.2013 № БГ-05/2013 та від 26.04.2013 № БГ-08/2013.

Вказані банківські гарантії містять чітко визначений перелік умов, за наявності яких, умови гарантій припиняються, а саме:

-у момент закінчення строку гарантії, а саме: 31.12.2013;

-при відмові позивача від своїх прав за гарантією шляхом повернення цієї гарантії (гарантійного листа) гаранту шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов'язків за гарантією;

-при повній сплаті гарантом суми гарантії позивачу.

Беручи до уваги те, що жодної із зазначених вище обставин не відбулося і позивач не відмовлявся від прав, передбачених гарантією відповідач-2 не має право в односторонньому порядку відкликати або анулювати видані ним банківські гарантії, які при цьому мають безвідкличний характер.

У зв'язку з викладеними обставинами, позивач звернувся до національного банку України з листом про надання правової оцінки діям відповідача-2 щодо анулювання банківських гарантій. Листом управління національного банку в Донецькій області позивача повідомлено про те, що анулювання банківських гарантій законодавством України та нормативно-правовими актами національного банку України не передбачено, та про розгляд питання щодо застосування до відповідача-2 заходів впливу.

Оскільки відповідачем-1 не виконаний обов'язок за Договором у вигляді оплати поставленого товару позивач звернувся до відповідача-2 з вимогою від 25.11.2013 № 46/11 про погашення заборгованості відповідача-1 за Договором на підставі гарантій та надав докази наявності заборгованості у вигляді підписаного акту звіряння взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем-1. Однак вказана вимога позивача залишена відповідачем-2 без виконання.

Судом встановлено, що на момент вирішення справи по суті відповідачем-2 не здійснено перерахування грошових коштів на користь позивача в погашення виданих останнім гарантій.

Отже, з урахуванням наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача-2 коштів, забезпечених гарантіями останнього в сумі 14.000.000,00 грн підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки факт невиконання відповідачем-1 умов Договору у вигляді несплати грошових коштів за поставлений товар належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачами не спростований.

Оскільки відповідач-1 своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, оскільки відповідач-1 не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення пені та 3 % річних в загальній сумі 807.683,63 грн є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що сума грошових коштів на користь позивача підлягає стягненню з двох відповідачів, то згідно ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України господарські витрати покладаються на відповідачів пропорційно.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49 та статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "УНІКОМБАНК" (83048, Донецька обл., місто Донецьк, вул. Челюскінців, 202, А; ідентифікаційний код 26287625, з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "СОКАР УКРАЇНА" (04080, м. Київ, вул. Юрківська, будинок 28, офіс 3; ідентифікаційний код 37037544, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) основну заборгованість в сумі 13.810.077 (тринадцять мільйонів вісімсот десять тисяч сімдесят сім) грн 93 коп.; частину пені та 3 % річних в розмірі 189.922 (сто вісімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот двадцять дві) грн 07 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 69.991 (шістдесят дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто одна) грн 56 коп.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМЗБУТ" (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 42, офіс 39; ідентифікаційний код 38260164, з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "СОКАР УКРАЇНА" (04080, м. Київ, вул. Юрківська, будинок 28, офіс 3; ідентифікаційний код 37037544, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) частину пені та 3 % річних в розмірі 617.761 (шістсот сімнадцять тисяч сімсот шістдесят одна) грн 56 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 3.088 (три тисячі вісімдесят вісім) грн 44 коп.

4 Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03 квітня 2015 року

Головуючий суддя С.В. Балац

Суддя С.А. Ковтун

Суддя С.М. Мудрий