ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Справа № 925/441/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом дочірнього підприємства «Київське пуско-налагоджувальне управління № 427», м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 18, (поштова адреса: м. Київ, а/с 30)

до приватного підприємства «Патріот В», м. Черкаси, вул. Котовського, буд. 38

про стягнення 85 715,07 грн. неустойки та інфляційних,

за участю представників сторін:

від позивача: Горлач О.Г. - директор - за посадою;

від відповідача: Порохнюк Л.П. - за довіреністю.

Позивач дочірнє підприємство «Київське пуско-налагоджувальне управління №427» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до приватного підприємства «Патріот В» про стягнення 85 715,07 грн. договірної неустойки з урахуванням інфляції.

Представник позивача вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Вказав, що відповідачем не повернуто з оренди приміщення, а тому позивач має право нарахувати неустойку у виді подвійної орендної плати за період з 11 червня 2013 по 11 березня 2015р., з урахуванням інфляції.

Представник відповідача вимоги заперечив та просив в позові відмовити. Вказує на розірвання договору з 11.06.2013р. за згодою сторін, оскільки приміщення повністю відімкнене від електропостачання та комунальних послуг. Вказує на порушення позивачем строку позовної давності по стягненню неустойки, вказує на зловживання правом позивачем. Подано письмовий відзив на позов.

Судом з'ясовано та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін:

Між позивачем ДП «КПНУ №427» (Орендодавець) та ПП «Патріот В» (Орендар) 01.12.2012р. було укладено договір оренди №ЧК-01 нежитлового приміщення за адресою: м. Черкаси, вул. Хоменка, 7. Площа приміщень - 46,84 кв.м.

Термін дії договору - з 01.12.2012р. по 30.11.2013р.

Майно передано в оренду 01.12.2012р. з підписанням акту приймання передачі (п. 2.4. договору).

П. 2.3. передбачено повернення майна в 7 денний термін з оренди з підписанням акту приймання-передачі.

П. 3.2. договору визначено, що орендна плата становить 1639,40 грн. на місяць. Спору в цій частині немає.

У випадку несвоєчасного звільнення приміщення у разі припинення договору, Орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати з урахуванням щомісячного індексу інфляції по день підписання Акту приймання -передачі приміщення.

Право сторін на дострокове розірвання договору передбачено та закріплено в п. 8.5 договору.

Орендар 10.06.2013р. направив листа позивачу про припинення дії договору та виїхав з орендованого приміщення без підписання акту приймання - передачі приміщення.

За твердженням позивача, ключі від приміщення йому не повернуто, до приміщення він не має доступу, приміщення зачинене і не може бути передано в оренду іншому суб'єкту. Доказів про наміри передачі приміщення в оренду не подано.

Позивач з посиланням на норми ст. 785 ЦК України, п.п. 2.4., 5.10. договору нараховує відповідачу неустойку в розмірі подвійної орендної плати (3278,80 грн.) за кожен місяць з урахуванням щомісячного індексу інфляції по день підписання акту приймання-передачі (з 11.06.2013р. по 11.03.2015р.), а всього 68925,32 грн. неустойки та 16789,75 грн. інфляційних.

Невиконання відповідачем обов'язку по поверненню майна з оренди стало причиною звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення неустойки з урахуванням індексу інфляції.

Відповідач вимоги заперечує та просить застосувати строк позовної давності до спірних відносин, оскільки позивач зловживає правом, тривалий час умисно не звертався з вимогами до відповідача та визнає звільнення приміщення орендарем.

Інших доказів суду не надано. Сторони не заявили клопотань про витребування додаткових доказів.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

У відповідності з положеннями постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Між сторонами виникли та до червня 2013р. існували договірні відносини оренди нежитлового приміщення на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору від 01.12.2012р. №ЧК-01 (а.с. 23-26).

Сторони за договором є самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з ЄДР та суб'єктами господарювання на ринку послуг.

Договір оренди №ЧК-01 від 01.12.2012р. є чинним. Суд враховує презумпцію правомірності правочину - положення ст. 204 ЦК України, та його припинення з 11.06.2013р. за згодою сторін.

На момент звернення з позовом в суд 13.03.2015р. позивач підтвердив звільнення приміщення відповідачем.

Заборгованість по оренді приміщення за період з квітня по червень 2013р. присуджена до стягнення з відповідача на користь позивача, з урахуванням індексу інфляції - рішення господарського суду Черкаської області від 02.02.2015р. у справі №925/2331/14.

Суд не дає оцінку договору від 01.12.2012р., оскільки оцінка відносинам сторін надана в рішенні господарського суду Черкаської області від 02.02.2015р. у справі №925/2331/14.

Суд враховує положення ст. 785 ЦК України про зобов'язання наймача (орендаря) негайно повернути річ наймодавцю (орендодавцю) в стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки за користування річчю за час прострочення.

Суд враховує, що спірне приміщення по акту приймання-передачі позивачу, як управненій особі, не повернуто. Право позивача є порушеним з 11.06.2013р. Суд розцінює вимогу позивача під умовою - до дня підписання акту приймання-передачі приміщення, а не за весь час прострочення, як передбачено законодавцем.

Одночасно суд враховує, що позивач не вчинив ніяких дій на повернення майна - вимог відповідачу не направляв, комісій не створював, комісійно майно не оглядав і у своє володіння не повертав. Суд розцінює таку бездіяльність як умисне погіршення свого становища та зловживання правом, що прямо заборонено ст. 13 ЦК України.

Неустойка, як вид забезпечення зобов'язання, регламентована гл. 49 ЦК України. Неустойка не може розцінюватись як грошове зобов'язання, оскільки вона є різновидом забезпечення виконання зобов'язання, а тому судом не може бути застосована ст. 625 ЦК України про стягнення неустойки з урахуванням індексу інфляції. Суд враховує, що ст. 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов'язання. В задоволенні вимоги про стягнення інфляційних збитків належить відмовити за необґрунтованістю.

Оскільки відносини виникли між суб'єктами господарювання, суд застосовує положення ГК України до спірних відносин. Визначення штрафних санкцій законодавцем закріплено в ст. 230 ГК України. п. 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Загальною нормою ЦК України - гл. 19 - встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки - ст. 258 ЦК України.

Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності до спірних відносин. Інститут позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові - норми п. 4 ст. 267 ЦК України.

Таким чином, позивач знав про порушення свого права саме відповідачем з червня 2013р., але не вчинив ніяких дій на припинення такого порушення. Річний строк позовної давності для вимоги про стягнення неустойки закінчився (сплинув) для позивача 10.06.2014р. Звернення позивача до суду в грудні 2014р. з вимогами до відповідача про стягнення заборгованості не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки законодавець для стимулювання захисту прав встановив скорочений строк позовної давності в один рік до спірних вимог.

Суд також враховує і неспіврозмірно великий розмір заявлених вимог про стягнення неустойки (85715,07 грн.) у порівнянні до суми основного боргу - 4918,20 грн. за рішенням господарського суду Черкаської області від 02.02.2015р. у справі №925/2331/14.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів вчинення відповідачем правопорушення чи спричинення іншої шкоди інтересам позивача. Вимоги позову ґрунтуються на однобічних, упереджених та неповних матеріалах.

Суд враховує, що певні обставини можуть доводитись тільки певними доказами.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права.

Подані відповідачем докази на обґрунтування своїх заперечень та своєї правової позиції, а також заява про застосування строку позовної давності - не спростовані позивачем в належний спосіб.

В задоволенні позову належить відмовити повністю.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 27.03.2015р.

Суддя Г.М. Скиба