КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа№ 910/21762/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Новікова В.О. - представник;

від відповідача-1: Коломієць І.С. - представник;

від відповідача-2: Михайлов Т.М. - представник;

від третьої особи-1: не з'явилась;

від третьої особи-2: Андрусенко В.А. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмасінвест"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 01.12.2014р.

у справі № 910/21762/14 (суддя М.С. Мудрий)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмасінвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасне спеціалізоване обладнання та технології", Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСП-Трейд"

треті особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мітех", Товариство з обмеженою відповідальністю "Парк Девелопмент"

про визнання договору відступлення права вимоги (цесії) від 01.08.2010 року недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмасінвест"" звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасне спеціалізоване обладнання та технології", Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСП-Трейд", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мітех", Товариство з обмеженою відповідальністю "ТСП-Трейд" про визнання договору відступлення права вимоги (цесії) від 01.08.2010 року недійсним.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.12.2014р. в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт звертає увагу суду на те, що 09 листопада 2009 року між ТОВ «ТСП- Трейд»(відповідач 2) (Цедент) та ТОВ «Будмасінвест» (позивач) (цесіонарій) був укладений договір відступлення права вимоги (цесії).

Відповідно до п. 1 договору цесії в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває майнові права на нежитлові приміщення площею 558, 00 (п'ятсот п'ятдесят вісім) кв. м. секції «В» в тому числі: 1-й поверх 158, 21 кв.м., 3-й поверх 399, 79 кв.м. (згідно з додатком 1) за будівельною адресою м. Київ, вул. Туманяна 15 А.

Апелянт зазначає, що будинок, в якому розташовані згадані приміщення, було введено в експлуатацію, на підтвердження таких обставин було підписано відповідний Акт готовності об'єкта до експлуатації від 05.04.2012 року та видано відповідний сертифікат серії КВ № від 23.04.2012 року.

Відповідно до технічної документації БТІ квадратні метри, зазначені в графічному додатку № 1 до договору цесії від 09.11.2009 року, відповідають данним у технічному паспорті БТІ щодо групи приміщень № 624 та № 623, які знаходяться за адресою м. Київ, вул. Туманяна 15 А. перший поверх в секції «В». Таким чином, право власності на майнові права вищезгаданих нежитлових приміщень, в т.ч. групи приміщень за № 624 набув позивач та є їх законним власником на підставі договору цесії № № 09/11-1 від 09.11.2009 року.

Оскільки даний договір цесії є чинним і не визнавався недійсним за рішенням суду або нікчемним відповідно до приписів актів цивільного законодавства то позивач вважає, що суд під час ухвалення судового рішення не надав цьому факту жодної уваги.

Скаржник зазначає, що не погоджується з висновком суду та трактуванням положень ч. 3 ст. 238 ЦК України.

В рішенні суду зазначено, що «Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Враховуючи те, що чинним законодавством України заборонено підписання правочинів однією особою від двох сторін правочину, вважаємо, що особа яка вчинила оскаржуваний правочин, не мала належної дієздатності на здійснення такого правочину.

Оспорюваний договір будо підписано з боку ТОВ «ТСП-Трейд» генеральним директором Ружановським В.О., а з боку ТОВ «Сучасне спеціалізоване обладнання та технології» директором Ружановським В.О.. Отже такий договір будо укладено та підписано за участю однієї особи, яка була одночасно представником обох сторін договору, про що свідчить преамбула договору та підписи під даним договором.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/21762/14 та визнано явку повноважних представників сторін в судове засідання обов'язковою.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомлено.

02.03.2015 року через відділ документального забезпечення суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Девелопмент" надійшло клопотання про залучення останнього в якості третьої особи.

Ухвалою від 05.03.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю "Парк Девелопмент".

В судове засідання представник третьої особи - 1 не зявився, про причини неявки суд неповідомлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що третя особа - 1 повідомлена про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

За таких обставин, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи - 1 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів 1, 2 та третьої особи - 2 перевіривши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне:

Між ТОВ "ТСП-Трейд" (цедент) та ТОВ "Сучасне спеціалізоване обладнання та технології" (цесіонарій) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) від 01.08.2010 року, в тому числі на приміщення секції В за будівельною адресою: м. Київ, вул. Туманяна, 15 А, які знаходяться на 1-й поверсі площею 158,21 кв. м.

На думку позивача, оскільки договір про відступлення права вимоги (цесії) від 01.08.2010 року був підписаний з боку обох сторін однією особою Ружановським О.В., вказаний договір порушує вимоги ч. 3 ст. 238 ЦК України і має бути визнаний недійсним.

09.11.2009 року між ТОВ "ТСП-Трейд" та ТОВ "Будмасінвест" укладено договір відступлення права вимоги (цесії) №09/11-1.

Відповідно до цього договору ТОВ "ТСП-Трейд" відступив, а ТОВ "Будмасінвест" набув майнові права на нежитлові приміщення площею 558,00 кв.м. секції В за будівельною адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15 А, в тому числі на 1-й поверх площею 158,21 кв.м.

Частина 1 ст. 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до Господарського суду м. Києва (справа № 910/21519/13) з позовом про визнання права власності на нежитлові приміщення. В межах розгляду даної справи позивачеві стало відомо про укладений між відповідачем -1 та відповідачем -2 договір про відступлення прав вимоги (цесії) від 01.08.2010 року, в тому числі на приміщення секції В за будівельною адресою м. Київ. вул. Туманяна, 15 А, які знаходяться на 1-й поверсі площею 158,21 кв. м.

Таким чином, договір про відступлення права вимоги (цесії) від 01.08.2010 року порушує права позивача, оскільки ті ж самі приміщення секції В за будівельною адресою м. Київ. вул. Туманяна, 15 А, які знаходяться на 1-му поверсі площею 158,21 кв. м. були предметом договору про відступлення права вимоги (цесії) №09/11-1 від 09.11.2009 року.

Відповідно до ч.3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, при цьому словосполучення "у своїх інтересах" слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам представлюваного, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.

Як виняток, про який йдеться у частині третій статті 238 ЦК України, стосується права комерційного представника вчиняти правочин одночасно щодо кількох сторін правочину за умови, що на це отримана згода таких осіб або дане право комерційного представника передбачено нормою закону. Водночас комерційний представник не має права вчиняти правочин у своїх інтересах.

Як вбачається з договору про відступлення права вимоги (цесії) від 01.08.2010 року від ТОВ "Сучасне спеціалізоване обладнання та технології" (цесіонарій) договір був укладений та підписаний директором Ружановським Валерієм Олеговичем, який діє на підставі Статуту та від ТОВ "ТСП-Трейд" (цедент) генеральним директором Ружановським Валерієм Олеговичем, який діє на підставі Статуту.

Згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та спеціального витягу з нього від 13.10.2014 року, одним із засновників ТОВ "Сучасне спеціалізоване обладнання та технології" є Ружановський Валерій Олегович, який також є його директором.

Згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та спеціального витягу з нього від 13.10.2014 року, одним із засновників (учасників) ТОВ "ТСП-Трейд" є Ружановський Валерій Олегович, який також є його директором.

Таким чином, оскільки Ружановський Валерій Олегович є одним із засновників (учасників) обох сторін договору він своїми діями не міг порушити інтересів цих підприємств і себе, як засновника (учасника).

Листом від 16.10.2014 року засновники ТОВ "ТСП-Трейд" підтверджують, що договір про відступлення права вимоги (цесії) від 01.08.2010 року був укладений генеральним директором Ружановським Валерієм Олеговичем в інтересах товариства та відповідно до статуту товариства.

Також листом від 16.10.2014 року ТОВ "Сучасне спеціалізоване обладнання та технології" підтверджують, що в тому числі договір про відступлення права вимоги (цесії) від 01.08.2010 року був укладений директором Ружановським Валерієм Олеговичем в інтересах товариства та відповідно до статуту товариства.

Враховуючи вищеперелічене, при укладенні договору про відступлення права вимоги (цесії) від 01.08.2010 року Ружановський Валерій Олегович мав необхідний обсяг цивільної дієздатності та діяв від імені відповідача 1 та відповідача - 2 в межах свої повноважень відповідно до Статутів відповідача 1 та відповідача - 2.

Відповідно до ч. 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 1 статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 2 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи вищеперелічене, наведені вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані сторонами під час укладання договору про відступлення права вимоги (цесії) від 01.08.2010 року.

Частиною 3 ст. 238 ЦК України визначено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Таким чином, законодавець зазначає, що заборонений не будь який правочин, вчинений одним представником від імені двох осіб, а тільки той, що не відповідає інтересам когось з довірителів.

Тобто при визначенні правильності застосування норм ч. З ст. 238 ЦК України є саме розподіл та задоволення інтересів учасників договору. Жодної зі сторін спільного договору не було завдано будь-якої шкоди, їх інтересі не були порушені, про що у справі є відповідні листи учасників договору). Крім того, представники сторін ще раз підтвердили під час судового розгляду дану позицію.

Окрім цього, Ружановський В. О. є одночасно директором відповідача-1 та відповідача-2 та мажоритарним учасником цих підприємств, тому в будь-якому випадку він своїми діями не міг зашкодити інтересам цих підприємств і своїм власним, як учасника цих товариств.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано будь-яких допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, а натомість відповідачем надано документи що їх спростовують, тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) від 01.08.2010 року укладеного між ТОВ "ТСП-Трейд" та ТОВ "Сучасне спеціалізоване обладнання та технології".

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, а отже підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмасінвест" на рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2014р. у справі № 910/21762/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2014р. у справі № 910/21762/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/21762/14 повернути до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх