Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" березня 2015 р. Справа № 910/26670/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

- за участю секретаря судового засідання: Смиковського В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Бесараб О.Д. - дов. №50 від 09.02.15 р., дійсна до 31.12.15 р.

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (смт. Новогуйвинське)

до Концерну "Військторгсервіс" (м. Житомир)

про стягнення 64047,27 грн.

Позивач Новогуйвинське ВЖРЕКП звернувся з позовом до відповідача Концерну "Військторгсервіс" в особі Житомирської філії про стягнення заборгованості на загальну суму 64047, 27 грн., з яких: 30670, 21 грн. основного боргу, 30670, 21 грн. пені, 253, 30 грн. 3% річних та 2453, 55 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування фактичних підстав позову позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань зі сплаті коштів за надані послуги з централізованого опалення згідно укладеного Договору №58 про надання комунальних послуг від 01.10.2007р.

В якості правових підстав позову позивач зазначив ст.ст. 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України.

Ухвалою від 16.12.14р. господарський суд міста Києва направив матеріали справи №910/26670/14 за територіальною підсудністю до господарського суду Житомирської області, тобто, за місцезнаходженням філії відповідача: 10014, м. Житомир, Богунський р-н, пр-т Миру, буд. 22.

Ухвалою від 26.01.15р. справу господарського суду м. Києва № 910/26670/14 прийнято до свого провадження.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано заяву про зміну підстави та предмет позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно.

Позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просить суд їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував з підстав, наведених у письмовому відзиві, зокрема, посилаючись на те, що послуги з теплопостачання надавалися неякісно. Окрім того, перебуваючи у скрутному фінансовому стані, в приміщені магазину № 7 підприємницьку діяльність в період опалюваного сезону 2013-2014р.р. не здійснював. Визнав, що власником приміщення магазину № 7 є Міноборони України в особі Концерну "Військторгсервіс", а філія - балансоутримувач приміщення.

В судових засіданнях 17.02.15р., 27.02.15р., 05.03.15р. представник відповідача доводив, що звертався до позивача з пропозицією про розірвання Договору №58 від 01.10.2007р., однак всі звернення до позивача про відключення приміщення від теплопостачання залишились без задоволення, тоді як філія не має потреби отримувати послуги з теплопостачання.

З врахуванням доводів та заперечень сторін спору судом вживались заходи щодо витребування додаткових доказів ( пояснень) по суті спірних правовідносин.

В засіданні суду 23.03.2015р. представнику позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду про часткове задоволення позову.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2007р. між позивачем Новогуйвинським виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним комунальним підприємством (постачальник) та відповідачем Концерном "Військторгсервіс" в особі Житомирської філії (споживач) укладено Договір №58 про надання комунальних послуг, відповідно до якого позивач зобов'язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити на умовах договору наступні комунальні послуги: холодне водопостачання, водовідведення, опалення, сміття (надалі за текстом - Договір №58) (а.с. 16-20).

Порядок та умови проведення розрахунків сторони обумовили у розділі 2 Договору №58, відповідно до п. 2.1. якого передбачено, що плата за комунальні послуги здійснюється шляхом перерахування до 20 числа наступного за звітним місяця на розрахунковий рахунок постачальника вартості фактично використаних комунальних послуг згідно виставленого рахунку.

У пункті 2.2. Договору №58 сторони домовились, що вартість комунальних послуг визначається за діючими тарифами і розцінками згідно додатку №1, який є невід'ємною частиною даного договору.

Розмір вартості комунальних послуг може бути змінений в односторонньому порядку постачальником в разі централізованої зміни цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України (п. 2.3. Договору №58).

Відповідальність сторін обумовлено в розділі 3 Договору №58, відповідно до п. 3.1. якого визначено, що за несвоєчасну сплату вартості комунальних послуг споживач, що є суб'єктом підприємницької діяльності, сплачує постачальнику пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу (згідно Закону "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги" від 20.05.1999р. №686); інші споживачі - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за яким сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Права та обов'язки сторін, форс-мажор, порядок вирішення спорів передбачено сторонами у розділах 4-6 Договору №58.

Строк дії Договору №58, відповідно до п. 7.1. Договору №58, з 01.10.2007р. до 01.10.2008р, з можливістю його продовження на той самий строк згідно п. 7.3. Договору №58.

В Додатку №1 до Договору №58 визначені розцінки та діючі тарифи на надання комунальних послуг станом на 01.01.07р. (а.с. 19).

В Додатку №2 до Договору №58 визначені діючі тарифи на надання комунальних послуг станом на 01.12.2011р. (а.с. 20).

Договір № 58 підписано від імені споживача Концерном "Військторгсервіс" в особі Житомирської філії директором філії - Мірошник Валерієм Григоровичем, повноваження якого на укладення даного Договору передбачені Положенням про Житомирську філію Концерну "Військторгсервіс", затвердженого Генеральним директором Концерну "Військторгсервіс" 17 грудня 2009р. (а.с. 43-48).

Судом встановлено, що об'єкт нерухомості - будівля магазину №7 по вул. 9-ї П'ятирічки, 6-а в смт. Новогуйвинське є майном державної власності, який закріплений за відповідачем, як балансоутримувачем державного майна, про що свідчить Витяг з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо державного майна та Актом приймання-передачі основних засобів з балансу ДП ЦТЗБ МОУ від 08.08.2007р., копією Зведеного оціночного акту, копією передавального акту від 12.05.2008р. (а.с. 73-74, 80-82, 84-85).

Позивач доводив, що надав відповідачу послуги з централізованого опалення об'єкту, а саме з жовтня 2013р. по квітень 2014р. , що підтверджують наступні докази , і зокрема.

20 серпня 2013р. було складено Акт готовності до опалювального періоду об'єкта - Житлового будинку за адресою смт. Новогуйвинське, вул. 9-ї П'ятирічки, буд.6-А до опалювального сезону 2013-2014р.р. (а.с. 95).

Відповідно до розпорядження Новогуйвинської селищної ради від 01.10.2013року №71 "Про початок опалювального сезону 2013-2014 р.р." Новогуйвинським виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним комунальним підприємством прийнято наказ №88 від 03.10.2013 року почати опалювальний сезон з 03.10.2013 року (а. с. 89, 91).

На підставі розпорядження Новогуйвинської селищної ради від 04.04.2014 року № 25 "Про завершення опалювального сезону 2013-2014 р.р." позивачем прийнято наказ №23 від 16.04.2014 року закінчити опалювальний сезон 16.04.2013 року (а с. 90, 92).

Вартість наданих послуг з централізованого опалення об'єкту у період з жовтня 2013р. по квітень 2014р. доведена до відома відповідача рахунками на оплату опалення (а.с. 34-37, 75-76).

Відповідач визнав , що рахунки на оплату опалення отримував, однак кошти не сплатив з тих підстав, що починаючи з жовтня місяця 2013року до 01.05.2014р. приміщення магазину №7 у для будь-якої діяльності не використовував ( а с. 62).

Окрім того, доводив, що ще в кінці опалювального сезону 2012р. звертався неодноразово до позивача з проханням відключити від мережі теплопостачання приміщення магазину №7, який розташований по вул. 9-ї П'ятирічки, 6-А в смт. Новогуйвинське (а.с. 25, 27, 29, 32). Однак позивач відмовив у відключенні приміщення від централізованого опалення з посиланням на неможливість такого здійснення, зокрема, у зв'язку з відсутністю схеми теплопостачання (а.с. 26, 28, 30, 31, 33).

З цих підстав відповідач заперечував наявність у нього обов'язку з оплати послуг з централізованого опалення в період опалювального сезону 2013-2014р.р.

Як встановлено судом, 27.02.2014р. позивач звернувся до відповідача з претензією за №77 про сплату заборгованості за надані комунальні послуги (опалення) в розмірі 20, 093,41 грн., що виникла станом на 01.02.14р. Однак претензія залишена відповідачем без задоволення ( а.с. 22)

01.12.2014року позивач звернувся з цим позовом до суду, вимагаючи стягнення з відповідача сплати основного боргу в сумі 30670, 21 грн. за період жовтня 2013року по квітень 2014р.

Додатково позивач заявив до стягнення в судовому порядку пеню , 3% річних та інфляційні витрати.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, на підставі ст.ст. 4-7, 33, 43 ГПК України господарський суд прийшов до висновку частково задовольнити позовні вимоги, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що спір виник внаслідок користування відповідачем послугами з централізованого опалення магазину №7 в смт. Новогуйвинське, вул. 9-ї П'ятирічки, 6-а в період опалювального сезону 2013-2014 р.р.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" ( надалі - Закон).

За визначенням, наданим у ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону).

Згідно статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

З врахуванням викладеного, відносини між сторонами спору у сфері житлово-комунальних послуг регулюються як законом, так і умовами укладеного Договору № 58.

За визначенням ст. ст. 1 та 24 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач - це юридична особа, яка веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом ( ст. ст. 1 та 24 Закону України « Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до довідки з ЄДРПОУ серії АА № 802324 від 22.01.2013року Новогуйвинський ВЖРЕКП здійснює за КВЕД -2010 діяльність з управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту ( клас 68.32) ( а. с. 39).

Відповідно, Новогуйвинський ВЖРЕКП є юридичною особою, яка продовжує виконувати функції балансоутримувача житлового будинку, розташованого по вул. 9-ї П'ятирічки, 6-А в смт. Новогуйвинське, а тому має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону ( постанова ВСУ від 30.10.13року у цивільній справі 6-59цс13 , № в реєстрі 34634297).

За змістом статті 1 Закону власником приміщення визнається юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, зареєстроване у встановленому законом порядку.

В межах вирішення цього спору суд встановив, що приміщення магазину №7 по вул. 9-ї П'ятирічки, 6-а в смт. Новогуйвинське є майном державної власності, яке закріплене за відповідачем, як балансоутримувачем державного майна.

Саме приміщення магазину №7, як встановлено судом, є прибудованим до багатоквартирного житлового будинку по вул. 9-ї П'ятирічки, 6-а в смт. Новогуйвинське , оскільки примикає до зовнішніх огороджувальних конструкцій будівлі та має з нею одну спільну стіну ( Постанова КМУ від 28.10.2004 № 1442 "Про затвердження Національного стандарту N 2 "Оцінка нерухомого майна") (а. с. 73-74, 80-85).

Згідно статті 1 Закону виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

У ч. 4. ст. 19 Закону ( в редакції Закону № 1198-VII від 10.04.2014) встановлено, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Спеціалізована організація - юридична особа, що відповідно до законодавства м а є повноваження надавати (виконувати) ті чи інші послуги (роботи) ( наказ Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій") .

У ч. 6 ст. 19 Закону ( статтю доповнено частиною шостою Законом № 1198-VII від 10.04.2014) встановлено, що особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до довідки з ЄДРПОУ серії АА № 802324 від 22.01.2013року Новогуйвинський ВЖРЕКП здійснює за КВЕД -2010 діяльність з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря ( клас 35.30) ( а. с. 39).

Отже, позивач у цій справі є не тільки балансоутримувачем, але й виконавцем послуги з централізованого опалення у багатоквартирному житловому будинку по вул. 9-ї П'ятирічки, 6-а в смт. Новогуйвинське , прибудованим приміщенням якого є нежитлове приміщення магазину №7.

Відповідно до статті 1 Закону споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Положеннями статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" від 20.05.99р. № 686-XIV передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, зокрема, сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання.

Отже, відповідач у цій справі є споживачем житлово-комунальних послуг, як власник прибудованого нежитлового приміщення магазину № 7 до багатоквартирного житлового будинку по вул. 9-ї П'ятирічки, 6-а в смт. Новогуйвинське.

У статті 16 Закону передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

У п. п. 4,1 , 4.2 та 4.3 Договору № 58 сторони погодили , постачальник має право контролювати технічний стан лічильників та комунікацій в приміщенні, що займає споживач, а споживач зобов'язаний додержувати правила безпеки при користуванні приладами обліку, утримувати їх в належному технічному стані.

В ході вирішення спору судом встановлено, що відповідачу у період опалювального сезону 2013-2014р.р. позивачем були надані послуги з централізованого опалення у прибудоване нежитлове приміщення магазину № 7 до багатоквартирного житлового будинку по вул. 9-ї П'ятирічки, 6-а в смт. Новогуйвинське, оскільки враховано як належний засіб доказування акт готовності житлового будинку до опалювального періоду від 20.08.2013р. (а.с. 96).

В свою чергу, акт готовності житлового будинку до опалювального періоду від 20.08.2013р. доводить дотримання позивачем вимог п. 5.24 ДБН "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" В.2.2-15-20052.55 про те, що житлові будинки повинні підключатися до систем централізованого теплопостачання через індивідуальний тепловий пункт (ІТП), обладнаний приладами обліку теплоспоживання та автоматизованими вузлами приготування теплоносіїв систем опалення та гарячого водопостачання.

Однак судом не встановлено, що прибудоване нежитлове приміщення магазину № 7 до житлового будинку по вул. 9-ї П'ятирічки, 6-а в смт. Новогуйвинське в опалювальний період 2013-2014р.р. мало автономну систему опалення.

Навпаки, наявні у справі докази та заперечення відповідача проти позову доводять, що забезпечення теплопостачання цього приміщення в опалювальний сезон здійснювалося від загальнобудинкової системи теплоспоживання.

При перевірці правильності визначення позивачем вартості наданих послуг з централізованого опалення у спірний період , суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У пункті 2.3. Договору №58 сторони домовились, що розмір вартості комунальних послуг може бути змінений в односторонньому порядку постачальником в разі централізованої зміни цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

В ході вирішення спору позивач підтвердив, що у багатоквартирному житловому будинку по вул. 9-ї П'ятирічки, 6-а в смт. Новогуйвинське не встановлено будинкових засобів обліку теплової енергії ( а.с. 93).

В свою чергу, відповідач не довів , що у прибудованому нежитловому приміщенні магазину № 7 встановлений прилад обліку теплової енергії.

У зв'язку з цим, на спірні правовідносини поширюються Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення , затверджені постановою КМУ від 21.07.2005р. ( надалі за текстом - Правила № 630).

Так, згідно п. 21 Правил № 630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством.

У частині 1 ст. 14 Закону передбачено, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи, зокрема, до другої належать ті, які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території, а до третьої-які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Відповідно до п. п. 2 п."а" ч. 1 ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів селищних рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Оскільки на позивача приписи Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" не поширюються, тарифи на послуги з централізованого опалення йому встановлює виконавчий комітет Новогуйвинської селищної ради.

Рішенням виконавчого комітету від 20.10.11року № 150 для споживачів 3-ї групи, до яких належить також відповідач, з 01.12.2011року був встановлений тариф у розмірі 16,34 грн. (з ПДВ) за 1 кв.м. опалювальної площі на місяць впродовж опалювального сезону (6-ти місяців) (а. с. 97).

Рішенням виконавчого комітету від 30.01.14року № 22 у п.1.2 для організацій, до яких належить відповідач, з 01.01.2014 року був встановлений тариф у розмірі 12,06 грн. (без ПДВ) за 1 кв. м. опалювальної площі на місяць впродовж опалювального сезону (6-ти місяців) (а. с. 97).

На підставі вищевикладеного, суд встановив відповідність вартості послуг з централізованого опалення, що визначена позивачем у рахунках на оплату, затвердженим органом місцевого самоврядування тарифам ( п. п. 2.1 -2.3 Договору № 58).

Пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону встановлено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У п. 2.1 Договору № 58 сторони погодили, що плата за комунальні послуги здійснюється шляхом перерахування до 20 числа наступного за звітним місяця на розрахунковий рахунок постачальника вартості фактично використаних комунальних послуг.

Доводи відповідача про відсутність обов'язку з оплати послуг з централізованого опалення у спірний період з підстав невикористання для здійснення підприємницької діяльності нежитлового приміщення магазину № 7, суд відхиляє як безпідставні, оскільки останні фактично прийняті.

Згідно п. 24 Правил № 630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на підставі Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005р.

Тоді як в ході вирішення спору встановлено, що відповідач отримав послуги з централізованого опалення як в період опалювального сезону 2013-2014р.р., так і продовжує їх отримувати в період опалювального сезону 2014-2015р.р.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами, а зобов'язання, що виникає з його укладення має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (525, 526 ЦК України).

Належне виконання зобов'язання - це виконання зобов'язання, обумовленого, насамперед, в договорі чи акті цивільного законодавства способом, предметом, у встановлений строк та в певному місці, належній особі та належною особі.

У зв'язку з цим, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, за загальним правилом, не допускається, крім випадків, передбачених законом або самим договором (ст.193 ГК України, ст. 525 ЦК України).

З врахуванням вище викладеного, вимога позивача про стягнення боргу за Договором № 58 за період жовтня 2013 року - квітня 2014 року на суму 30670,21 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Неналежне виконання грошового зобов'язання зумовлює настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема у формі сплати неустойки.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено, зокрема, пеню (с. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідальність сторін у вигляді сплати пені передбачено п. 3.1. Договору №58, відповідно до якого визначено, що за несвоєчасну сплату вартості комунальних послуг споживач, що є суб'єктом підприємницької діяльності, сплачує постачальнику пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу (згідно Закону "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги" від 20.05.1999р. №686); інші споживачі - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за яким сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

На підставі п. 3.1. Договору №58 відповідачу, як суб'єкту підприємницької діяльності, позивачем нарахована пеня в розмірі 30 817, 71 грн. за період з 21.11.2013р. по 20.05.2014р., однак заявлена до стягнення з розмірі 30 670, 21 грн., що становить 100% суми основного боргу.

Таким чином, Договором № 58 передбачено законну неустойку , яка встановлена Законом України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", який є спеціальним законом у сфері відносин з надання житлово-комунальних послуг ( надалі за текстом - Закон про відповідальність).

Кредитор має право на стягнення цієї законної неустойки у тому числі й за відсутності у договорі умови про неустойку. Той факт, що сторони у Договорі зафіксували неустойку саме в тому розмірі, який встановлено Законом, не перетворює цю неустойку на договірну, що набуває обов'язковості за відсутності домовленості сторін про інше ( постанова ВСУ від 16.04.13р. у господарській справі № 18/957/12).

В свою чергу, право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в пункті 3 частини 1 статті 83 ГПК України.

Здійснення судом цього права безпосередньо визначається дефініціями ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 статті 551 ЦК України, про те, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.07.2013р. №7-рп/2013, зокрема, з урахуванням ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до п. 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України " Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" від 07.04.2008р. №01-8/211 при застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржника.

Позивач, звертаючись до відповідача з претензією від 27.02.2014р. № 77 , доводив, що невиконання останнім обов'язку з оплати послуг з централізованого опалення створює підприємству борги перед постачальниками комунальних послуг, споживачем яких вважається позивач ( ПАТ "Житомиргаз", КП "Житомирводоканал" , НАК "Нафтогаз України" ).

Разом з тим, судом встановлено причини невиконання відповідачем зобов'язання з оплати послуг з централізованого опалення, які заслуговують на увагу.

Так, відповідач після закінчення опалювального сезону 2011-2012р.р. повідомляв позивача про скрутний фінансовий стан Житомирської філії та про намір відмовитися від послуг з централізованого опалення на майбутнє у приміщенні магазину № 7 ( а.с. 63).

Судом встановлено, що відповідач не реалізував у встановленому порядку право на відмову від послуг з централізованого опалення у приміщенні магазину № 7 до початку опалювального періоду 2013-2014р.р., однак встановлено, що листами № 9 від 19.01.12р. та № 23 від 30.01.12р. повідомив позивача про направлення спеціаліста для складання акту щодо додержання температурного режиму у цьому приміщенні, а листами № 337 від 15.10.2012р. , № 214 від 19.08.2013р. - про незадовільне постачання ним теплової енергії у це приміщення в опалювальному сезоні 2011-2012р.р. (а. с. 23, 32 64 , 65).

Актом № 62 обстеження центрального опалення від 01.02.12р., складеним спеціалістами позивача у присутності продавця Шеремет Т.М., зафіксовано, що температура в приміщенні торговельного залу складає +8 °C при умовах роботи опалювальних радіаторів згідно графіку (Т подачі +83°C,Т оборотна +58°C), причина порушення температурного режиму : непідготовленість вікон та дверей у підсобні приміщення до експлуатації в осінньо-зимовий період відповідно до Постанови № 630).

В подальшому, листом № 690 від 03.12.13р. позивач повідомив відповідача про те, що підстави про зняття або зменшення витрат на опалення магазину немає. Приміщення магазину опалюється , тому що воно є невід'ємною частиною схеми опалення житлового будинку № 6-А по вул. 9-ї п'ятирічки ( а.с. 31)

В свою чергу, листом № 359 від 30.12.13р. відповідач повідомив позивача про термінову необхідність проведення реконструкції та ремонтних робіт ( в т.ч. заміна радіаторів опалення) в приміщенні магазину №7 , у зв'язку з чим просив відключити останнє від теплопостачання з 30.12.13р. ( а.с. 66).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли спірні відносини стосовно якості наданих позивачем послуг з централізованого опалення у приміщення магазину №7 , починаючи з опалювального сезону 2011-2012р.р.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону якісні показники житлово-комунальних послуг мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно статті 1 Закону якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства.

У п. 4.1 Договору № 58 позивач як постачальник зобов'язався якісно надавати відповідачу як споживачу комунальні послуги.

Однак сторони у Договорі № 58 не погодили якісні показники послуги з централізованого постачання.

Згідно п. 6 Правил № 630 послуги з централізованого опалення повинні відповідати нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) за умови їх утеплення споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку.

Приміщення магазину № 7 є прибудованим нежитловим приміщенням до житлового будинку № 6-А по вул. 9-ї п'ятирічки, тому позивач повинен був довести, що в період опалювального сезону 2013-2014р.р. забезпечив нормативний рівень температури повітря для такого приміщення, відповідність значення температури подачі води та температури оборотної води, нормативній, тощо, а також те, що відповідач як споживач цієї послуги не утеплив опалювальне приміщення в спірний період, тим самим, не виконавши обов'язок, встановлений або Договором № 58, або законом, або Правилами № 630.

У зв'язку з цим, лист позивача № 690 від 03.12.13р. про відсутність підстав для зняття або зменшення витрат на опалення магазину суд оцінює критично, оскільки пунктом 1 частини першої статті 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. І цьому праву кореспондує , відповідно, встановлений у ч. 2 ст. 21 Закону обов'язок виконавця послуги забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а також здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень.

Господарський суд, виходячи з вищевикладеного, вважає, що в даному спорі мають місце ті виняткові обставини, які дають суду можливість скористатися правом, передбаченим п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України, зменшити розмір пені на 70% із суми пені 30670, 21 грн. до суми 9201, 06 грн. У стягненні пені 21469, 15 грн. суд відмовляє.

Стосовно позовної вимоги про стягнення 3% річних на суму 253, 30 грн.

Положення ч.2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовується за наявності порушення будь-якого грошового зобов'язання, в тому числі, що виникло на підставі Договору № 58.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України, господарський суд перевірив здійснений позивачем розрахунок 3% річних та здійснив власний розрахунок, а саме:

- жовтень 2013р., - сума боргу становила 4846, 80 грн., 181 день прострочення, сума 3% річних становить 72, 67 грн.;

- листопад 2013р., - сума боргу становила 5012, 40 грн., 151 день прострочення, сума 3% річних становить 62, 21 грн.;

- грудень 2013р., - сума боргу становила 5098, 08 грн., 120 днів прострочення, сума 3% річних становить 50, 28 грн.;

- січень 2014р., - сума боргу становила 5098, 08 грн., 89 днів прострочення, сума 3% річних становить 37, 29 грн.;

- лютий 2014р., - сума боргу становила 3931, 20 грн., 61 день прострочення, сума 3% річних становить 19, 71 грн.;

- березень 2014р., - сума боргу становила 4514, 64 грн., 29 днів прострочення, сума 3% річних становить 10, 76 грн.;

- квітень 2014р., - сума боргу становила 2130, 96 грн. - 3% річних не нараховується, оскільки 20.05.2014р. день оплати і граничний термін періоду за цим позовом.

Отже, обґрунтованими до стягнення є 3% річних в сумі 252, 92 грн. У стягненні 0, 38 грн. суд відмовляє.

Стосовно позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат в загальній сумі 2453, 55 грн.

Як роз'яснено в абз. 3 п. 3.2. Постанови ВГСУ №14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України, господарський суд перевірив здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та встановив, що позивач мав право на стягнення цих втрат в сумі 2528, 82 грн. Оскільки суд не вправі виходити за межі позовних вимог без клопотання про це заінтересованої сторони, суд стягує інфляційні втрати в сумі, визначеній позивачем - 2453, 55 грн.

Стосовно судового збору.

Витрати щодо сплати судового збору, відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, незважаючи на зменшення судом їх розміру на 70 % (п. 4.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.13р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України").

Керуючись ст.ст.4-3, 4-7, 33, 43, ч.ч.2,5 ст.49, ст. 82, п. 3 ч. 1 ст. 83, 84-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені на 70% із суми пені 30670,21 грн. до суми 9201,06 грн.

3. Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ -151, Солом'янський район, вул. Молодогвардійська, 28-а, ) в особі Житомирської філії Концерну "Військторгсервіс" (10004, м. Житомир, проспект Миру, 22, ) на користь Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (12441, Житомирський район, смт. Новогуйвинське, вул. 9-ої П'ятирічки ,15, ) :

- 30670,21 грн. основного боргу;

- 9201,06 грн. пені;

- 2453,55 грн. інфляційних нарахувань;

- 252,92 грн. 3% річних;

- 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ.

4. Відмовити у стягненні 21469,15 грн. пені та 0,38 грн. 3% річних з простроченої суми.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.03.2015р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (простою)

3- відповідачу на адресу філії (рек. з повід)

4- відповідачу Концерну "Військторгсервіс" на юридичну адресу (03151, м. Київ,-151, вул. Малогвардійська, буд. 28-А) рек. з повід.