РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015№5011-35/5108-2012

За позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
простягнення 639 158,81 грн.
Головуючий суддя Літвінова М.Є.

Судді Борисенко І.І.

Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Шикеринеця Р.І. - представник за дов.;

від відповідача: Іванов П.О. - представник за дов.

У судовому засіданні 06.04.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 1 819 124,38 грн. заборгованості, штрафних санкцій, та стягнення судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2012 порушено провадження у справі №5011-35/5108-2012, розгляд справи призначено на 28.05.2012.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.05.2012, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі зупинено завершення реорганізації Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Ухвалою господарського суду міста Києва суду від 28.05.2012 було зобов'язано сторін повідомити суд про усунення обстави, які стали підставою для зупинення провадження у даній справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.03.2014 провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 16.04.2014.

16.04.2014 позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить припинити провадження у справі в частині основного боргу у порядку п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України та стягнути з відповідача інфляційні - 62 860,34 грн., пеню - 181 282,83 грн., 7 % штрафу - 233 462,97 грн., 3 % річних - 161 552,67 грн.

Відповідно до п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Враховуючи вищевикладене та зміст заяви про уточнення позовних вимог, суд дійшов висновку, що дані уточнення по своїй суті є збільшенням позовних вимог, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, а отже подальший розгляд справи здійснюється щодо вимог позивача зазначених в уточнення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду міста Києва 16.04.2014 замінено позивача Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" його правонаступником - Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", та на підставі ст. 79 ГПК України, провадження у справі №5011-35/5108-2012 зупинено до закінчення процесу реорганізації Дочірнього компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2015 провадження у справі №5011-35/5108-2012 поновлено, розгляд справи призначений на 02.03.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2015 судом із власної ініціативи призначено колегіальний розгляд справи №5011-35/5108-2012.

Розпорядженням заступника Голови господарського суду міста Києва від 10.02.2014 справу №5011-35/5108-2012 передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуюча суддя Літвінова М.Є., суддя Борисенко І.І., суддя Полякова К.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2015 справу №5011-35/5108-2012 прийнято до провадження колегії суддів у наступному складі: головуюча суддя Літвінова М.Є., суддя Борисенко І.І., суддя Полякова К.В., розгляд справи призначений на 02.03.2015.

Ухвалою від 02.03.2015 відкладено розгляд справи на 25.03.2015.

В судовому засіданні 25.03.2015, в порядку ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 06.04.2015.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти позовних вимог, навів власний розрахунок пені, інфляційних втрат. Проти нарахованого позивачем штрафу відповідач також заперечив з тих підстав, що передбачені абзацом 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконання робіт, надання послуг, з вартістю яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Відповідач звернувся із заявою про застосування строків позовної давності та про зменшення штрафних санкцій до 1 %.

В судовому засіданні 06.04.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 13.06.2012 №360-р, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про реорганізацію Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 18.07.2012 №530 внаслідок реорганізації шляхом перетворення у Публічне акціонерне товариство Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", яка була створена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.1998 №1173 "Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу".

Відповідно до п. 1.2 Статуту ПАТ "Укртрансгаз", товариство є правонаступником усіх майнових та не майнових прав та обов'язків Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

28.01.2011 між позивачем (виконавець за договором) та відповідачем (замовник за договором) укладений договір №110101407/Н47 про транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі -Договір), за умовами якого виконавець зобовязується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами (послуги) природного газу, замовника від пунктів прийому-передачі газу в магістральні трубопроводи до пукнтів призначенняя - газорозподвльних станцій, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Обсяг транспортування газу замовника з 01.01.2011 до 31.12.2011 складає 344 018,000 тис. куб.м., в тому числі по місяцях..

Відповідно до п. 3.1 Договору, тариф на послуги транспортування 1000 м.куб. Газу магістральними трубопроводами виконавця встановлюється в розмірі 31,60 грн., крім того ПДВ - 6,32 грн., всього - 37,92 грн.

Сторони домовились, що тариф на послуги з транпортування газу, вказаний в п. 3.1 цього Договору, змінюється за рішенням Національної комісії регулювання електроергетики України. У разі зміни тарифу на послуги з транспортування газу, новий тариф є обовязковим для сторін за цим договором з моменту введення його в дію Національною комісією регулювання електроенергетики України, і додаткового письмового погодження сторін не потребує.

Згідно п. 4.1. договору оплата за газ здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа, наступного за звітним місяця.

Відповідно до п. 5.1 Договору, прийом-передача газу здійснюється сторонами в пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи виконавця та на газорозподільній станції.

Строк дії договору відповідно до умов п. 10.1 договору в редакції додаткової угоди №2 до договору встановлений з моменту його підписання сторонами і діє в частині транспортування газу з 1 січня 2011р. до 31 липня 2011р. включно, в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Наступні акти свідчать про надання виконавцем послуг за договором, та прийняття їх замовником у кількості і вартості вказаних в актах: №01Н від 31.01.2011, №01Н-2 від 28.02.2011, №02Н-1 від 28.02.2011, №03Н від 31.03.2011, №04Н від 30.04.2011, №05Н від 31.05.2011, № 06н від 30.06.2011, №07Н від 31.07.2011, об»ємом 172 282,877 тс. Куб.м. на суму 5 638 587,92 грн., з яких було оплачено 4 323 851,19 грн.

Інша сума заборгованості у розмірі 1 314 736,73 грн. за транспортування природного газу у 2011 році, погашена в порядку ст. 610 ЦК України, про що свідчить заява про припинення зобовязань заліком зустрічної однорідної вимоги №5310/12-004 від 13.06.2013, що відповідачем не заперечувалось.

Отже, в частині основного боргу у розмірі 1 314 736,73 грн. в порядку п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, слід припинити провадження.

Також, позивач заявив до стягнення інфляційні втрати - 62 860,34 грн., пеню - 181 282,83 грн., 7 % штрафу - 233 462,97 грн., 3 % ічних - 161 552,67 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач, згідно підписаного сторонами акту приймання-передачі, надав відповідачу послуги з транспортування природного газу з січня по липень 2011 року на суму 5 638 587,92 грн.

Як було встановлено судом, відповідач оплатив транспортування природного газу у розмірі 5 638 587,92 грн., однак із порушенням строків визначених умовами договору.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.7.3 Договору, у разі неоплати або несвочаснї оплати послуг з транспортування газу у строки зазначені в п. 7.3 договору, замовник повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У відповідності до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пенею відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Згідно з статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Пеня нарахована за період з 01.01.2011 по 13.06.2011.

Таким чином строк позовної давності з вимогами про стягнення пені за зобовязанями за січень та лютий 2011 року сплинув, тому вимоги про стягнення пені за зобовязаннями за січень та лютий 2011 року слід відмовити.

Положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якою визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, пеня підлягає задоволенню в частині суми - 139 044,11 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім 3% річних та індексу інфляції від простроченої суми.

Суд перевірив розрахунок 3 % річних та визнав його обґрунтованим та вірним. Тому 3 % річних підлягають задоволенню у розмірі 161 552,67 грн.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, дефляція).

Згідно із роз'ясненням Вищого арбітражного суду України від 12.05.1999 №02-5/223 відповідні індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися для визначення розміру завданих збитків.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", якщо сума боргу повинна бути сплачена в період з 1 по 15 числа відповідного місяця, то вона індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума повинна бути сплачена з 16 по 31 число відповідного місяця, то вона індексується з наступного місяця.

Суд перевірив розрахунок інфляційних та встановив, що інфляційні втрати за прострочення сплати коштів за зобов'язаннями за січень, лютий та частково за березень 2011 року позивач розрахував безпідставно, оскільки період їх нарахування складає менше місяця.

Таким чином, за перерахунком суду (з урахуванням періодів визначених позивачем) інфляційні втрати підлягають задоволенню в розмірі 12 613,56 грн.

Позивачем заявлено до стягнення штраф 7 % в порядку ч. 2 ст. 231 ГК України.

За приписами ч.2 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У п.2.2 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Тобто, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 04.02.2014р. по справі №3-14гс14.

Проте, як вказувалось вище, позовні вимоги обґрунтовані саме порушенням відповідачем свого зобов'язання з оплати послуг за договором №110101407/Н47 від 28.01.2011 (грошові зобов'язання).

Пунктом 1.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що грошовим зобов'язанням - є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Тобто, у даному випадку штрафні санкції заявником нараховано саме за порушення грошового зобов'язання, що виключає у даному випадку можливість визначення розміру штрафу на підставі ст.231 Господарського кодексу України.

Таким чином, оскільки контрагентами не було визначено відповідальність відповідача у формі пені та штрафу у разі несвоєчасного виконання грошового зобов'язання (порядок її сплати та розмір), господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафу в сумі 233 462,97 грн. Аналогічні висновки наведено у постановах від 16.06.2014 та від 01.07.2014 Вищого господарського суду України по справах №904/10238/13 та №905/9180/13.

Відповідач в порядку п.3 ст. 83 ГПК України, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій до 1 %.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як зазначено у п. 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008р., вказані норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Вирішуючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд виходив з того, чи є даний випадок винятковим, врахував інтереси сторони, які заслуговують на увагу суду, ступінь виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначність прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідність розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайне добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

У даному випадку суд враховує, що сума основної заборгованості за договором погашена, однак з порушенням з боку відповідача. Також суд враховує, що розмір штрафних санкцій за несвоєчасну оплату транспортованого газу на умовах договору не є значно чи надмірно великим, виходячи із загальної заборгованості по договору та часу прострочення належних до сплати сум.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутні правові підстави для зменшення нарахованих позивачем суми пені на підставі ч. 1 ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України при встановленому та підтвердженому факті прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в частково.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати з судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

У разі коли позивач на підставі частини четвертої статті 22 ГПК до прийняття рішення зі справи збільшив розмір позовних вимог чи до початку розгляду справи по суті змінив предмет або підставу позову, в зв'язку з чим зросла ціна позову, він відповідно до абзацу другого частини другої статті 6 Закону повинен сплатити недоплачену в зв'язку з цим суму судового збору до звернення з відповідною заявою до господарського суду. Якщо до останньої не додано доказів такої доплати, заява повертається без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, що згідно з частиною третьою згаданої статті ГПК не перешкоджає позивачеві повторно звернутися до господарського суду з відповідною заявою після доплати ним необхідної суми судового збору; у цьому випадку до відповідного звернення суд здійснює розгляд раніше заявленої позовної вимоги (позовних вимог), якщо позивач не відмовився від неї. З урахуванням конкретних обставин справи суд може розглянути й змінені вимоги позивача без доплати останнім суми судового збору з подальшим розподілом останнього між сторонами за правилами статті 49 ГПК (п.2.8 постанови пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013).

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір"

Статтею 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1 827,00 грн.) та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (73 080,00 грн.), та 1 розмір мінімальної заробітної плати з позовів немайнового характеру.

Ціна позову з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог становить 1 953 895,54 грн., при цьому позивачем сплачений судовий збір у розмірі 36 382,49 грн., тобто не доплачено - 2 695,41 грн., тому необхідно стягнути з позивача в дохід Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Провадження в частині основного боргу у розмірі 1 314 736,73 грн. припинити.

2.Позов задовольнити частково.

3.Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, код 30019801) 3 % річних - 161 552,67 грн. (сто шістдесят одну тисячу п'ятсот п'ятдесят дві гривні 67 коп.), інфляційні втрати - 12 613, 53 грн. (дванадцять тисяч шістсот тринадцять гривень 53 коп.), пеню - 139 044,11 грн. (сто тридцять дев»ять тисяч сорок чотири гривні 11 коп.) та 32 558,93 грн. (тридцять дві тисячі п'ятсот п'ятдесят вісім гривень 93 коп.) судового збору.

4.В іншій частині позовних вимог відмовити.

5.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, код 30019801) в дохід Державного бюджету України 2 695,41 грн. (дві тисячі шістсот дев'яносто п'ять гривень 41 коп.) судового збору.

6.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

7.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 07.04.2015.

Головуючий суддя М.Є. Літвінова

Судді І.І.Борисенко

К.В. Полякова