ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Справа № 910/4407/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Гончарука П.А. (головуючого, доповідача),

Кондратової І.Д.,

Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Мостобуд" на рішення господарського суду міста Києва від 30 жовтня 2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21 січня 2015 року у справі № 910/4407/13 за позовом публічного акціонерного товариства "Уманьавтодор" до публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про стягнення суми, -

Встановив:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство "Уманьавтодор" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про стягнення 467367,86 грн. заборгованості за договором поставки № 50-Т від 18 травня 2012 року.

Рішенням господарського суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21 січня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 467367,86 грн. боргу та судовий збір.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального процесуального права, просить постановлені у справі судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, вказуючи на безпідставність викладених в ній доводів.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення проти них, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями та вбачається з матеріалів справи, 18 травня 2012 року сторонами укладено договір поставки № 50-Т, за умовами якого продавець зобов'язався поставити покупцю товар, а покупець - прийняти його за ціною та на умовах, які обумовлені цим договором.

Позивачем взяті на себе за договором зобов'язання виконані, за період з травня по грудень 2012 року товар на загальну суму 9067585,47 грн. відповідачу поставлений за відповідними видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи, проте, останній за отриманий товар розрахувався не в повному обсязі, заборгувавши 4022188,04 грн., про сплату яких на його адресу позивачем направлено відповідну вимогу, отриману відповідачем 23 грудня 2013 року.

Враховуючи розрахунки за товар, проведені між сторонами шляхом взаємозаліку, що підтверджується протоколом № 31.12-1 від 31 грудня 2013 року, підписаним сторонами, на момент подання позивачем позову до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 467367,86 грн.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення зазначеної суми боргу, господарський суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, залишивши судове рішення у справі без змін, керуючись нормами ст.ст. 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 610, 655, 712 Цивільного кодексу України, встановивши факт порушення відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем під час виконання умов договору поставки № 50-Т від 18 травня 2012 року, укладеного сторонами, дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення в повному обсязі.

Висновок попередніх судових інстанцій про наявність правових підстав для визнання вимог позивача правомірними та стягнення з відповідача суми заборгованості є законним, обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам і наявним матеріалам справи.

Твердження касаційної скарги щодо порушення попередніми судовими інстанціями вимог ст.ст. 525-527, 656, 687, 672, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 265, 266 Господарського кодексу України, ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України ґрунтуються на неправильному розумінні та тлумаченні зазначених норм чинного законодавства, а тому не можуть братися судом касаційної інстанції до уваги.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до аналізу наявних в матеріалах справи доказів, переоцінка та/або встановлення яких, в силу вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, не входить до компетенції суду касаційної інстанції, а тому, зважаючи, що місцевим і апеляційним господарськими судами обставини справи встановлені в повному обсязі і їм надана належна правова оцінка, такі доводи відповідача не можуть бути підставою для зміни або скасування постановлених у справі оскаржуваних судових рішень.

З огляду на викладене, постановлені у справі судові рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Мостобуд" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 30 жовтня 2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21 січня 2015 року у справі № 910/4407/13 - без змін.

Головуючий Гончарук П.А.

Судді Кондратова І.Д.

Стратієнко Л.В.