Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

„26" березня 2015 року Справа № 927/232/15

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1, 17400

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрокім",

вул. Незалежності, 2, смт. Мала Дівиця, Прилуцький район, Чернігівська область, 17523

Предмет спору: про стягнення 135635,92 грн.

Суддя Н.О.Скорик

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 ФОП особисто

Від відповідача: Опанасенко В.В. довіреність № 03/15 від 03.03.2015, представник

Рішення виноситься після оголошеної в судовому засіданні 24.03.2015 р. перерви до 26.03.2015 р. до 10 год.30 хв. згідно ст.. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору:

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 подано позов до товариства з обмеженою відповідальністю "АгроКІМ" про стягнення заборгованості в сумі 119779,15 грн. за договором підряду № 122/2 від 19.09.14 р. на виконання сільськогосподарських робіт, 5001,17 грн. пені, 1033,71 грн. процентів річних, 9821,89 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідач відзивом на позов суму боргу визнав, проти решти нарахувань (пені, інфляційних та річних) заперечив, посилаючись на те, що вони не передбачені умовами договору.

До початку судового засідання представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Суд залишив подане клопотання без розгляду, оскільки в судове засідання з'явився позивач особисто.

Представником відповідача заявлено клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи та зупинення провадження у справі для встановлення правомірності нарахування позивачем штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Клопотання про призначення експертизи відхилено, оскільки судом не призначається правова експертиза та розрахунок штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та відсотків річних не є складним і не потребує спеціальних знань.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін суд

Встановив:

Згідно ч. 1 ст.837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

19.09.2014 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (підрядник, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «АгроКІМ» (замовник, відповідач) укладено договір підряду №122/2 на виконання сільськогосподарських робіт (далі - договір), відповідно до умов якого підрядник проводить сільськогосподарські роботи по дискуванню на площах замовника власною технікою (трактор колісний JOHN DEER 8400, 1998 р. випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та трактор колісний JOHN DEER 8400, 1996 р. випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1) на умовах, передбачених цим договором, а замовник проводить оплату за виконані роботи (п. 1.1. договору).

Пунктом 2.2.5 договору сторони погодили, що замовник зобов'язується не пізніше трьох днів після підписання підрядником «акту приймання-передачі виконаних робіт», при відсутності мотивованих відмов від підписання документу та належній якості виконаних підрядником робіт по збору врожаю, підписати акт. Прийняття виконаних підрядником робіт є підставою для проведення розрахунків за виконаний об'єм робіт.

Замовник здійснює розрахунок з підрядником за фактично виконаний об'єм робіт (згідно актів приймання виконаних робіт), виходячи з ціни: 155,00 грн/га без ПДВ (п. 3.1. договору).

Відповідно п. 3.3. договору розрахунок по договору проводиться по факту виконаних робіт на протязі 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання виконаних робіт.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

На виконання умов договору, відповідно до актів виконаних робіт позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи на загальну суму 194979,15 грн, а саме: № 1 від 02.10.2014 на суму 38512,85 грн, № 2 від 02.10.2014 на суму 44669,45 грн., № 3 від 07.10.2014 на суму 5403,30 грн., № 4 від 02.10.2014 на суму 3255,00 грн., № 5 від 02.10.2014 на суму 3720,00 грн., № 6 від 07.10.2014 на суму 98488,55 грн., № 7 від 02.10.2014 на суму 930,00 грн.

Відповідач порушив умови договору, за надані роботи вчасно не розрахувався, що підтверджується довідками Райффайзен банк «Аваль» від 16.02.2015 (а.с. 22) від 23.03.2015 (а.с. 38). До подачі позову до суду відповідачем сплачено 75200 грн., після подачі позову - 29000,00 грн.: 19.02.2015 на суму 5500,00 грн., 27.02.2015 на суму 6000,00 грн., 05.03.2015 на суму 5500,00 грн., 12.03.2015 на суму 6000,00 грн. та 19.03.2015 суму 6000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 47-53).

Позивачем листом від 24.03.2015 та в письмовому поясненні від 24.03.2015 заявлено клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення 29000,00 грн. боргу в зв'язку зі сплатою цієї суми відповідачем після подачі позову.

Відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки борг в сумі 29000,00 грн. сплачено відповідачем після подачі позову, провадження у справі в частині стягнення 29000,00 грн. підлягає припиненню за відсутністю предмету спору з віднесенням судових витрат в цій частині позову на відповідача.

На день винесення рішення судом відповідач не надав доказів сплати 90779,15 грн.

Таким чином, вимоги позивача по стягненню 90779,15 грн. боргу є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 5001,17 грн. пені за період прострочення виконання грошового зобов'язання за період: з 05.11.2014 по 17.02.2015.

В обґрунтування вимог по сплату пені за прострочку виконання грошових зобов'язань позивач посилається на ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України та стверджує, що пеня підлягає стягненню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від вартості виконаних робіт.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

За визначенням статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 230 та ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), розмір якої може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання.

Статтею 547 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Із аналізу наведених статей вбачається, що, умова щодо розміру відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання у формі пені має бути викладена у письмовій формі.

Разом з тим, у наявній в матеріалах справи копії договору відсутня умова про відповідальність боржника у вигляді пені з визначенням її розміру.

Крім того, аналогічна правова позиція міститься в постанові пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

З огляду на зазначене, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 5001,17 грн. пені та про відмову у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 1033,71 грн. 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 05.11.2014р. по 17.02.2015 р., включно, та 9821,89 грн. інфляційних нарахувань за період прострочення з листопада 2014 року по січень 2015 року, включно.

Згідно п.1.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2014 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Розмір відсотків річних за несвоєчасну оплату виконаних робіт, перерахований судом у відповідності до вимог чинного законодавства України в межах визначеного позивачем періоду, є вірним, а тому позовні вимоги в частині стягнення 1033,71 грн. 3% річних є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Розмір інфляційних нарахувань, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства України з листопада 2014 по січень 2015 р. становить 9834,67 грн., а отже є більшим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату виконаних робіт, підлягають задоволенню в сумі, нарахованій позивачем - 9821,89 грн.

Таким чином заперечення відповідача щодо безпідставності нарахування пені взяті судом до уваги, а заперечення щодо неправомірності нарахування інфляційних та 3% річних спростовуються матеріалами справи.

Судові витрати у вигляді судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 29000,00 грн. боргу припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОКІМ», код 32370430, 17523, Чернігівська область, Прилуцький район, смт. Мала Дівиця, вул. Незалежності, 2 на користь ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ ОСОБА_1, код НОМЕР_2, 17400, АДРЕСА_1, 90779,15 грн. боргу, 1033,71 грн. річних, 9821,89 грн. інфляційних, 2612,70 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 27.03.2015

Суддя Н.О. Скорик

.