РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2015Справа №910/1389/15-г

За позовом Фізичної особи-підприємця Безфамільного Олега Олександровича
до Фізичної особи - підприємця Бондар Валерія Івановича
про визнання недійсним дострокового розірвання договору

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився
від відповідачане з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 24 березня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Фізична особа-підприємець Безфамільний Олег Олександрович (надалі по тексту - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Бондар Валерія Івановича (надалі по тексту - відповідач) про визнання недійсним дострокового розірвання договору, а також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, надіславши позивачу листа-повідомлення від 08.01.2014 року в односторонньому порядку достроково розірвав Договір оренди нежилого приміщення № 03/13 від 01.02.2013 року, проте в договорі оренди не передбачено його розірвання у формі листа-повідомлення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2015 року порушено провадження у справі № 910/1389/15-г, слухання справи призначено на 19.02.2015 року.

13.02.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про об'єднання однорідних справ, а саме: № 910/29339/14 за позовом Фізичної особи - підприємця Бондаря В.І. до Фізичної особи - підприємця Безфамільного О.О. про розірвання договору та справи № 910/1389/15-г за позовом Фізичної особи - підприємця Безфамільного О.О. до Фізичної особи - підприємця Бондаря В.І. про визнання недійсним дострокового розірвання договору в одне провадження

18.02.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Відповідно до частини другої статті 58 Господарського процесуального кодексу України суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні.

У пункті 3.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді. При цьому останній вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги той факт, що справи знаходяться у провадження різних суддів, суд відмовляє у задоволенні клопотання про об'єднання справ № 910/29339/14 та № 910/1389/15-г в одне провадження.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 19.02.2015 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 24.03.2015 року.

Представник позивача в судове засідання 24.03.2015 року не з'явився, проте, через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

В обґрунтування поданого клопотання представник позивача зазначив, що у зв'язку з відрядженням не має можливості з'явитись в судове засідання 24.03.2015 року.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на необґрунтованість доводів позивача, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання 24.03.2015 року не з'явився, проте через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2013 року між Фізичною особою - підприємцем Бондар Валерієм Івановичем (орендар) і Фізичною особою-підприємцем Безфамільним Олегом Олександровичем (суборендар) укладено Договір оренди нежилого приміщення № 03/13 (далі-Договір), за умовами якого:

- орендар передає суборендарю, а суборендар приймає у тимчасове платне володіння і користування на умовах оренди нежиле приміщення, розташоване за адресою м. Київ, проспект Тичини, 18, загальною площею 134,8 кв.м.; недоліків приміщення на момент передачі в оренду - немає; приміщення належить орендарю на праві оренди (пункти 1.1 - 1.4 Договору);

- приміщення надається суборендарю для облаштування кафе (пункт 2.1. Договору);

- строк оренди складає 2 (два) роки і 11 (одинадцять) місяців з моменту підписання Договору з правом пролонгації. Приміщення передається за актом приймання-передачі (пункт 3.1 Договору);

- орендар має право три рази у місяць здійснювати перевірку стану і порядку використання приміщення; розірвати Договір в односторонньому порядку та повернути собі приміщення за закінченням трьох календарних днів: за несплату суборендарем своєчасно орендної плати, компенсації комунальних плат, електроенергії та поточних платежів, а також неналежного ставлення до матеріальних цінностей та експлуатації приміщення суборендарем (пункт 5.1 Договору);

- приміщення має бути передано суборендарю після підписання Договору згідно з актом приймання-передачі (пункт 7.1 Договору);

- Договір може бути розірваний достроково, коли одна із сторін не виконає умови Договору (пункт 9.1 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач передав, а позивач прийняв приміщення у тимчасове платне володіння та користування, яке розташоване за адресою м. Київ, пр-кт. Тичини 18, що підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 01.02.2013 року, який підписано повноважними представниками сторін і скріплено печатками позивача та відповідача.

Фізична особа - підприємець Бондар Валерій Іванович звернувся до позивача з листом від 08.01.2014 року №01, в якому, враховуючи несвоєчасну оплату орендних платежів, повідомив Фізичну особу-підприємця Безфамільного Олега Олександровича про розірвання Договору та просив вважати його розірваним з 01.02.2014 року і звільнити орендоване приміщення до 03.02.2014 року, оскільки після 03.02.2014 року у приміщенні буде припинено електро- та водопостачання.

13.01.2014 року позивачем на адресу відповідача було надіслано лист-відповідь від 11.01.2014 року №01/14, в якому зазначено, що звільнення орендованого приміщення може бути виконано за ініціативою Фізичної особи-підприємця Безфамільного Олега Олександровича або на підставі відповідного рішення суду; у зв'язку з наведеним позивач просив відповідача надати копії на право власності на нежилу будівлю у м. Києві по пр-кт Тичини, 18, та акт Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на введення зазначеної будівлі в експлуатацію.

Позивач стверджує, що відповідач, надіславши позивачу листа-повідомлення від 08.01.2014 року в односторонньому порядку достроково розірвав Договір оренди нежилого приміщення № 03/13 від 01.02.2013 року, що є порушенням умов вказаного договору, оскільки у спірному договорі оренди не передбачено його розірвання у формі листа-повідомлення.

Відповідач проти позову заперечував та зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 року у справі № 910/29339/14 за позовом Фізичної особи - підприємця Бондара Валерія Івановича до Фізичної особи - підприємця Безфамільного Олега Олександровича про розірвання Договору оренди нежилого приміщення № 03/13 від 01.02.2013 року позов задоволено, розірвано Договір оренди нежилого приміщення № 03/13 від 01.02.2013 року.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судом встановлено, що відповідач передав, а позивач прийняв приміщення у тимчасове платне володіння та користування, яке розташоване за адресою м. Київ, пр-кт Тичини 18, що підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 01.02.2013 року, який підписано повноважними представниками та скріплено печатками сторін.

У частині першій статті 762 Цивільного кодексу України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами першою та четвертою статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачем було належним чином виконано умови Договору та відповідно до акта приймання-передачі приміщення від 01.02.2013 року відповідачем здано, а позивачем прийнято приміщення у тимчасове платне володіння та користування, яке розташоване за адресою м. Київ, пр-кт. П.Тичини, 18.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною третьою статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 783 Цивільного кодексу України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

При цьому, повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, що регулюють розірвання договору.

Позивач заперечував щодо наявної заборгованості за орендними та комунальними платежами, у зв'язку з чим надав суду акти на підтвердження оплати за оренду приміщення за адресою м. Київ, пр-кт П.Тичини, 18, а саме: від 01.02.2013 року на суму 26 400,00 грн. (орендна плата за березень 2013 року та квітень 2013 року); від 01.04.2013 року на суму 13 200,00 грн. (орендна плата за травень 2013 року); від 01.05.2013 року на суму 13 200,00 грн. (орендна плата за червень 2013 року); від 03.06.2013 року на суму 16 200,00 грн. (орендна плата за липень 2013 року); від 01.07.2013 року на суму 16 200,00 грн. (орендна плата за серпень 2013 року); від 01.08.2013 на суму 16 200,00 грн. (орендна плата за вересень 2013 року); від 01.09.2013 року на суму 16 200,00 грн. (орендна плата за жовтень 2013 року); від 01.10.2013 року на суму 16 200,00 грн. (орендна плата за листопад 2013 року); від 01.11.2013 року на суму 16 200,00 грн. (орендна плата за грудень 2013 року); від 11.03.2013 року на суму 1 744,00 грн. (оплата за спожиту електроенергію за лютий 2013 року); від 12.04.2013 року на суму 2 818,00 грн. (оплата за спожиту електроенергію за березень 2013 року); від 13.05.2013 року на суму 988,00 грн. (оплата за спожиту електроенергію за квітень 2013 року); від 13.06.2013 року на суму 4 416,00 грн. (оплата за спожиту електроенергію за травень 2013 року); від 12.07.2013 року на суму 5 522,00 грн. (оплата за спожиту електроенергію за червень 2013 року); від 12.08.2013 року на суму 6 120,00 грн. (оплата за спожиту електроенергію за липень 2013 року); від 12.09.2013 року на суму 5 380,00 грн. (оплата за спожиту електроенергію за серпень 2013 року); від 12.10.2013 року на суму 4 790,00 грн. (оплата за спожиту електроенергію за вересень 2013 року); від 12.11.2013 року на суму 4 655,00 грн. (оплата за спожиту електроенергію за жовтень 2013 року); від 11.12.2013 року на суму 4 186,00 грн. (оплата за спожиту електроенергію за листопад 2013 року).

У вказаних актах зазначено, що відповідач відмовився від їх підписання.

Разом з тим, відповідачем складено квитанцію, якою підтверджено оплату позивачем компенсації за використану електроенергію за період з 11.12.2013 року по 11.01.2014 року на суму 4 762,50 грн.

Посилання позивача про те, що договір не може бути розірвано в односторонньому порядку шляхом надсилання листа-повідомлення не узгоджується з нормами чинного законодавства та умовами Договору, оскільки ані чинне законодавство ані Договір не містять заборони щодо права орендодавця розірвати договір, у разі порушення умов такого договору іншою стороною, в односторонньому порядку шляхом надсилання листа-повідомлення.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами, водночас, матеріали справи не свідчать про порушення відповідачем прав позивача, що виключає можливість їх захисту в судовому порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову Фізичної особи-підприємця Безфамільного Олега Олександровича відсутні.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Фізичної особи-підприємця Безфамільного Олега Олександровича відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.03.2015 року

Суддя С.В. Стасюк