ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Справа № 910/12311/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коробенка Г.П.

суддів Прокопанич Г.К.

Шаргала В.І.

за участю представників:

Прокурора: від Генеральної прокуратури України - Збариха С.М., посв. № 028728 від 05.09.2014 року;

Позивача (відповідача -1 за зустрічним позовом): не з'явився;

Відповідача (позивача за зустрічним позовом): Смосюка С.М., дов. № б/н від 15.12.2014 року;

Відповідача -2 за зустрічним позовом: не з'явився;

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" на рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 року

у справі № 910/12311/14 господарського суду міста Києва

за позовом прокурора Личаківського району міста Львова в інтересах держави в особі Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи"

про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 210 262,18 грн.

за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи"

до відповідача -1 прокурора Личаківського району міста Львова в інтересах держави в особі Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради

відповідача -2 Львівської міської ради

про стягнення заборгованості у розмірі 614 992,07 грн. та визнання незаконним нарахування орендної плати

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року прокурор Личаківського району міста Львова, виступаючи в інтересах держави в особі Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи", просив стягнути з відповідача 210 262,18 грн. заборгованості з орендної плати за період з січня 2014 року по травень 2014 року за договором оренди нерухомого майна № Г-5874-7 від 18.12.2007 року (т. 1, а.с. 6-9).

Заперечуючи проти позову, товариство з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" звернулось з зустрічним позовом, в якому просило (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 28.07.2014 року) (т. 1, а.с. 130) стягнути солідарно з Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та Львівської міської ради фактично сплачену орендну плату у розмірі 614 992,07 грн. за періоди з 19.08.2011 року по 28.09.2011 року та з 01.08.2012 року по 08.07.2014 року, протягом якого об'єкт оренди не міг бути використаний орендарем за цільовим призначенням; визнати незаконним нарахування орендної плати за користування будівлею за адресою: м. Львів, вул. Федорова, буд. 28 у відповідності з договором оренди нерухомого майна № Г-5874-7 від 18.12.2007 року за період з 19.08.2011 року по 28.09.2011 року та з 01.08.2012 року до моменту набуття законної сили рішенням суду у даній справі та стягнути судовий збір (т. 1, а.с. 21-23).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.07.2014 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача за зустрічним позовом Львівську міську раду (т. 1, а.с. 124-126).

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.09.2014 року (суддя Чинчин О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 року (головуючий Сулім В.В., судді Коротун О.М., Гаврилюк О.М.) (т. 1, а.с. 223-232) первісний позов задоволено. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 1, а.с. 164-173).

Оскаржені судові акти мотивовано встановленням факту наявності заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" з орендної плати за первісним позовом та необгрунтованістю зустрічних вимог.

Не погодившись з прийнятими судовими актами, товариство з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, просило відновити строк на касаційне оскарження, оскаржені судові рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні первісних вимог та задоволення зустрічних (т. 2, а.с. 3-8).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 16.03.20105 року відновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" пропущений процесуальний строк на звернення з касаційною скаргою, касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.03.2015 року (т. 2, а.с. 1-2).

У судове засідання 26.03.2015 року представники позивача (відповідача -1 за зустрічним позовом) - Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, відповідача -2 за зустрічним позовом - Львівської міської ради не з'явились, причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представників позивача (відповідача -1 за зустрічним позовом) - Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, відповідача -2 за зустрічним позовом - Львівської міської ради.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, вислухавши прокурора, представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) - товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи", обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18.12.2007 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-5874-7, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування нерухоме майно - будівлю загальною площею 600,3 кв.м, яка розташована за адресою: м. Львів, вул. І. Федорова, буд. 28 (т. 1, а.с. 11-13).

Відповідно до розділу 2 договору об'єкт оренди буде використовуватись орендарем для готелю з подальшим створенням (будівництвом) готелю з об'єктами інфраструктури (цілісного майнового комплексу).

Згідно п. 5.2 договору орендна плата перераховується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України від 10.04.1992 року № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Суди попередніх інстанцій, враховуючи несплату товариством з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" орендної плати за період з січня 2014 року по травень 23014 року у розмірі 210 262,18 грн., задовольнили первісний позов.

Як встановлено судами, зустрічні позовні вимоги обгрунтовані посиланням на приписи ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 19.08.2011 року у справі № 2а-163/11/1304 в порядку забезпечення позову було зобов'язано, зокрема, товариство з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" припинити проведення будь-яких підготовчих та будівельних робіт на земельній ділянці по вул. Федорова, 23, 25, 28 у м. Львові і звільнити вказану територію від будівельної техніки (т. 1, а.с. 38-39).

Місцевим та апеляційним господарськими судами зазначено, що відповідно до п. 1.1 договору № Г-5874-7 від 18.12.2007 року його предметом є прийняття товариством з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" у строкове платне користування нерухоме майно - будівлю загальною площею 600,3 кв.м., яка розташована за адресою: м. Львів, вул. І. Федорова, буд. 28.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 19.08.2011 року у справі № 2а-163/11/1304 товариство з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" не було позбавлено можливості безпосередньо використовувати будівлю, яку передано в оренду на підставі вищевказаного договору.

Крім того, місцевий та апеляційний господарські суди з посиланням на приписи ст. 42, п. 4 ч. 1 ст. 44 Господарського кодексу України зазначили, що заборона Галицького районного суду міста Львова щодо проведення будь-яких підготовчих та будівельних робіт на земельній ділянці по вул. Федорова, 23, 25, 28 у м. Львові та зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" звільнити вказану територію від будівельної техніки є комерційним ризиком відповідача за первісним позовом під час здійснення останнім підприємницької діяльності.

Проте, висновки судів попередніх інстанцій є передчасними.

Пунктами 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" роз'яснено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як зазначалось вище та встановлено судами, згідно п. 5.2 договору № Г-5874-7 від 18.12.2007 року орендна плата перераховується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, прокурор Личаківського району міста Львова звернувся до господарського суду міста Києва з відповідним позовом 17.06.2014 року.

Судами попередніх інстанцій не встановлено, чи виник у товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" обов'язок щодо сплати орендних платежів за травень 2014 року до звернення прокурора з позовом.

Крім того, судами не досліджено всі умови договору № Г-5874-7 від 18.12.2007 року.

Так, зокрема, не досліджено п. 5.1 договору, яким визначено розмір орендної плати та можливості її зміни.

Вищевикладене свідчить про неналежне встановлення судами попередніх інстанцій розміру заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" з орендної плати.

Також судами не досліджено п. 1.1 договору, в якому зазначається, що будівля, передана в оренду, є аварійною.

Суди попередніх інстанцій не дослідили дійсного стану орендованої будівлі та можливості орендаря використання її за цільовим призначенням.

Крім того, судами не досліджено п. 3.3, 3.4, 4.2 договору, якими визначено умови передачі об'єкту оренди та умови настання обов'язку щодо внесення орендної плати.

Також слід зазначити про порушення місцевим господарським судом норм процесуального законодавства щодо визначення прокурора Личаківського району міста Львова в якості відповідача за зустрічним позовом (т. 1, а.с. 110-111).

На вказане порушення апеляційна інстанція уваги не звернула.

Отже, неправильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, не з'ясувавши повно і всебічно обставин та не дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків та прийняли необгрунтовані рішення, які підлягають скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Пунктом 11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що, відповідно до частини першої статті 47 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а частиною першою статті 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Недодержання судом першої або апеляційної інстанції цих норм процесуального права, якщо воно унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, також є підставою для скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд до відповідного суду (пункт 3 частини першої статті 1119 ГПК України), оскільки касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин справа підлягає передачі на новий розгляд, під час якого суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і, в залежності від установлених обставин, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до наявних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 року у справі № 910/12311/14 скасувати.

Справу № 910/12311/14 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді: Г.К. Прокопанич

В.І. Шаргало