РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015Справа №910/1543/14

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваспецстрой»

до Компанії «Пржедзіборство інженерії охорони сродовіска «Еколар» СП З.О.О. (Przedsiebiorstwo inzynierii ochrony srodowiska "Ekoklar" SP.Z O.O.)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Софор»

про стягнення 1 788 266,25 грн.

За зустрічним позовом Компанії «Пржедзіборство інженерії охорони сродовіска «Еколар» СП З.О.О. (Przedsiebiorstwo inzynierii ochrony srodowiska «Ekoklar» SP.Z O.O.)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваспецстрой»

про визнання недійсним п. 6.2. Договору поставки від 24.07.2012 року №24/07-03

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом: Кінаш О.А. - довіреність б/н від 20.01.2015 року;

від відповідача за первісним позовом: Степанський С.О. - довіреність № 09-05/1 від 09.05.2014 року;

від третьої особи: не з'явилися;

Обставини справи :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Акваспецстрой" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Компанії "Пржедзіборство інженерії охорони сродовіска "Екоклар" СП З.О.О. (Przedsiebiorstwo inzynierii ochrony srodowiska "Ekoklar" SP.Z O.O.) про стягнення суми процентів за користування чужими коштами в розмірі 1094136,00 грн., пені в розмірі 74794,52 грн. та солідарне стягнення з Компанії "Пржедзіборство інженерії охорони сродовіска "Екоклар" СП З.О.О." (Przedsiebiorstwo inzynierii ochrony srodowiska "Ekoklar" SP.Z O.O.) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Софор" суми пені в розмірі 619 335,73 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.06.2014 (суддя Морозов С.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2014 (головуючий суддя Авдеєв П.В., судді Яковлєв М.Л., Куксов В.В.), у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2014 року у справі №910/1543/14 рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2014 у справі № 910/1543/14 господарського суду міста Києва скасовано. Справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням № 04-23/1287 від 26.12.2014 року, у зв'язку з поверненням Вищим господарським судом України справи №910/1543/14 до Господарського суду міста Києва, призначено повторний автоматичний розподіл справи, за наслідками якого справу було призначено на суддю Якименко М.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2014 року справу прийнято до свого провадження суддею Якименко М.М. та призначено її розгляд на 03.02.2015 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.02.2015 року розгляд справи відкладено на 17.02.2015 року.

17.02.2015 року через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.02.2015 року розгляд справи відкладено на 10.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року прийнято зустрічну позовну заяву Компанії «Пржедзіборство інженерії охорони сродовіска «Еколар» СП З.О.О.» (Przedsiebiorstwo inzynierii ochrony srodowiska "Ekoklar" SP.Z O.O.) для розгляду з первісним позовом, призначено розгляд справи на 10.03.2015 року.

В судове засідання 10.03.2015 року представники позивача за первісним позовом, відповідача за первісним позовом з'явилися.

Представник відповідача за первісним позовом подав документи для долучення до матеріалів справи

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні 10.03.2015 року подав відзив на зустрічну позову заяву.

Представник третьої особи в судове засідання 10.03.2015 року не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представника третьої особи у судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважав за доцільне відкласти розгляд справи на 17.03.2015 року.

11.03.2015 року через канцелярію суду від представника відповідача за первісним позовом надійшли письмові пояснення.

В судове засідання 17.03.2015 року представник третьої особи не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвали суду, позовна заява надсилались відповідачу на всі відомі адреси, в тому числі на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В судовому засіданні 17.03.2015 року представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог.

В судовому засіданні 17.03.2015 року представник відповідача за первісним позовом не визнав первісні позовні вимоги та просив суд в їх задоволенні відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 17.03.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.02.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Акваспецстрой» (далі по тексту - позивач за первісним позовом, покупець, відповідач за зустрічним позовом) та Компанією "Пржедзіборство інженерії охорони сродовіска "Екоклар" СП З.О.О. (Przedsiebiorstwo inzynierii ochrony srodowiska "Ekoklar" SP.Z O.O.) (далі по тексту - відповідач за первісним позовом, постачальник, позивач за зустрічним позовом) підписано Угоду про створення Консорціуму (далі по тексту - Угода) з метою сумісної участі у тендері за Запрошенням до участі у тендері OdUIP-IFB-W-B1 та виконання договору OdUIP-IFB-W-B1 з будівництва напірної каналізаційної системи з PS7A до PS6A, тут і далі іменованого договір для Комунального Підприємства "Агенство програм розвитку Одеси" Одеської міської ради.

Договором підряду №OdUIP-W-B1 від 28.03.2012 визначено, що замовник бажає, аби роботи, відомі як будування напірної каналізаційної системи з PS7A до PS6A, були виконані відповідачем за первісним позовом (підрядник), та прийняв Тендерну заявку від підрядника на виконання та завершення цих робіт та подальше ліквідування будь-яких дефектів цих робіт.

24.07.2012 року між відповідачем за первісним позовом, як постачальником, та позивачем за первісним позовом, як покупцем, укладений договір поставки №24/07-03 (далі по тексту - Договір, Договір поставки, Договір поставки №24/07-03), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товар індивідуальні характеристики (додаток №3), графік розміщення замовлення (додаток №2) на виробництво якого, номенклатура, асортимент, сортамент, одиниця виміру та кількість якого визначається у Загальній Специфікації до цього договору (додаток №1), попередньо узгодженої та затвердженої замовником по договору під назвою Contract №OdUIP-W-B1 "onstruction of Pressure Sewer From PS7A to PS6A" від 28.03.2012, укладеному між покупцем в консорціумі з компанією Pios "Ekoklar" Ltd. з одного боку та Комунальним підприємством "Агенство програм розвитку м. Одеса", який фінансується коштами Міжнародного банку реконструкції та розвитку, (додаток №8), а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплачувати за товар на умовах, які вказані в договорі та додатках до нього.

На виконання умов пункту 5.5 договору поставки позивачем за первісним позовом перераховано відповідачу за первісним позовом попередню оплату (аванс) в розмірі 6 500 000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією платіжного доручення №12 від 30.07.2012 року.

Листом №01-03/580 від 12.12.2012 року позивач за первісним позовом просив відповідача за первісним позовом розглянути та підтвердити можливість поставки першої партії матеріалів в найкоротший термін.

10.12.2012 позивач за первісним позовом листом №01-03/573 повідомив Комунальне підприємство «Агенство програм розвитку м. Одеси» Одеської міської ради, що на даному етапі позивач за первісним позовом закінчив розробку проекта стадії «Робоча документація» та передав її на погодження в «Інфоксводоканал». Після цього проект передаємо вам на погодження та утвердження, а також формуємо кінцеву версію специфікації труб, фасонних частин та обладнання на поставку представником члена нашого консорціуму - Компанією ПИОС "Єкоклар". Також позивач в згаданому листі просить надати відповідь: чи необхідне погодження Світового Банку на змінення виробників, заявлених в тендерній пропозиції на труби.

У відповідь Комунальне підприємство «Агенство програм розвитку м. Одеси» Одеської міської ради надіслало лист №764 від 11.12.2012 року, в якому ставиться певний перелік питань позивачу за первісним позовом, та в залежності від відповіді на які, агентством буде підготований та направлений до Світового Банку відповідний запит, про результати якого позивача буде повідомлено додатково.

Листом №13-12/2 від 13.12.2012 року відповідач за первісним позовом повідомив позивача за первісним позовом про те, що вибір виробника труб та фітингів, підписання Договору з вибраним виробником буде здійснено протягом 7 робочих днів після отримання відповідачем за первісним позовом погодженої замовником та «Інфоксводоканалом» робочої документації. Також відповідачем за первісним позовом повідомлено, що протягом 4 тижнів від дати підписання договору з виробником, перша партія товару буде поставлена на будівельний майданчик.

17.12.2012 листом №01-03/584 позивач за первісним позовом повідомив відповідача, що останнім поставлена умова, що виробник буде вибраний протягом 7-ми днів з моменту погодження проекту "РД" "замовником" та "Інфоксводоканалом" та протягом 4 тижнів відповідач за первісним позовом бере на поставку з моменту підписання договору з виробником, при цьому не зазначаючи протягом якого часу ви підписуєте договір. В той же час, як зазначено у листі, у вас є погоджена замовником специфікація на трубу згідно якого сьогодні можливо здійснити поставку труб в обсязі, погодженому замовником.

Листом №01-03/589 від 18.12.2012 позивач за первісним позовом повідомив відповідача за первісним позовом, що згідно договору не передбачено, що позивач за первісним позовом повинен погодити чи надати погоджену будь-ким документацію, тим паче не зобов'язаний її погоджувати з виробником. Тому, як зазначено в листі, позивач за первісним позовом просить протягом 2-х днів оформити першу партію товару поставки, погодити та перейти до виконання своїх обов'язків, в іншому випадку позивач буде вимушений застосувати санкції відповідно до пункту 6.13 договору поставки. Крім того, в листі зазначено, що вимоги відповідача за первісним позовом, висловлені в листі №13-12/1 та №13-12/2 від 13.12.2012 мають відношення до роботи консорціуму, але не має ніякого відношення до поставки, так як при будь-якому корегуванні проекта в плані чи по профілю матеріал та діаметр труби не міняється.

Додатковою угодою №1 від 19.12.2012 до договору поставки сторони виклали в новій редакції преамбулу договору поставки та дійшли згоди змінити пункт 5.6 договору щодо права постачальника відмовитися відвантажити наступну партію товару в разі не отримання грошових коштів від покупця у розмірі 80% від попереднього обсягу замовлення.

Судом встановлено, що 21.02.2013 між відповідачем за первісним позовом (контролер), позивачем за первісним позовом (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Софор" (далі по тексту - третя особа, постачальник, ТОВ «Софор») укладено додаткову угоду №2 до договору поставки, відповідно до пункту 1 якої, контролер передає, а постачальник приймає на себе всі права та обов'язки контролера, які виникли у останнього, як постачальника, з факту укладення ним з покупцем договору поставки, щодо поставки товару для виконання покупцем зобов'язань за Контрактом №OdUIP-W-B1 "Construction of Pressure Sewer From PS7A to PS6A" від 28.03.2012, який укладено покупцем з Комунальним підприємством "Агенство програм розвитку м. Одеса".

Контролер залишає за собою всі права та обов'язки, щодо контролю якості та кількості товару, монтажних робіт згідно з обов'язками, зазначеними в Угоді про створення Консорціуму від 02.02.2012 та додатку до Угоди (п. 2 додаткової угоди №2).

Права та обов'язки Контролера переходять до постачальника в момент підписання цієї додаткової угоди. Покупець своїм підписом під цим договором дає згоду на відповідний перехід прав за договором поставки з урахуванням особливостей, які встановлюються в цьому договорі (п. 3 додаткової угоди №2).

Відповідальним за виконання умов договору з боку контролера до дня підписання цієї додаткової угоди є контролер, з моменту підписання цієї додаткової угоди є постачальник (п. 4 додаткової угоди №2).

Протягом 30 банківських днів з моменту укладення цієї додаткової угоди, контролер зобов'язується повернути на рахунок покупця всі отримані від нього кошти на виконання зобов'язань за договором поставки, отриманих як оплата рахунку №2 від 24.07.2012 на суму 6 500 000,00 грн. (п. 5 додаткової угоди №2).

Відповідно до п. 6 додаткової угоди №2 постачальник зобов'язується здійснити першу поставку товару згідно з Специфікацією та графіком, що мають бути оформлені належним чином між постачальником та покупцем, та є невід'ємною частиною - додатками №1, №2 до цієї додаткової угоди.

Протягом 5 банківських днів з моменту виконання Контролером умов пункту 5 додаткової угоди, покупець проводить оплату цих коштів на рахунок постачальника після надання останнім рахунку на оплату із зазначенням реквізитів оплати, посилання на договір і зазначенням товару, який оплачується і який має відповідати умовам загальної Специфікації на поставку труби, оформлену згідно пункту 6 цієї додаткової угоди (пункт 7 додаткової угоди №2).

Додатком №1 до договору поставки сторонами підписано специфікацію від 21.02.2013 року, якою зазначено найменування товару, його кількість та ціна. Згідно зазначеного додатку №1 загальна вартість товару становить 23 545 029,60 грн., з урахуванням ПДВ.

Додатком №2 до договору поставки сторонами погоджено графік постачання товару від 21.02.2013 року (березень, квітень, травень, червень).

Відповідно до платіжного документу №119 від 12.04.2013 відповідачем за первісним позовом повернуто позивачу за первісним позовом попередню оплату (аванс) в розмірі 6 500 000,00 грн. на виконання умов п. 5 додаткової угоди №2.

Відповідно до платіжного документу №207 від 12.04.2013 позивачем за первісним позовом перераховано ТОВ «Софор» кошти в розмірі 6 500 000,00 грн. на виконання умов пункту 7 додаткової угоди №2.

Додатковою угодою від 21.08.2013 року до Угоди сторони доповнили пунктом 4.2.2 наступним: несе солідарну відповідальність з ТОВ "Софор", зокрема, поручається за виконання останнім умов договору поставки як в частині строків поставки, так і в частині номенклатури, кількості, якості поставлених товарів та щодо інших зобов'язань згідно зазначеного договору поставки.

Пунктом 2 додаткової угоди від 21.08.2013 року до Угоди сторони уточнили, що додаток до угоди про створення консорціуму, який був підписаний сторонами 26.03.2012, діє разом з угодою про створення Консорціуму від 02.02.2012 року та не змінює останню.

Листом №01-03/388 від 02.09.2013 позивач за первісним позовом повідомив ТОВ "Софор" та відповідача за первісним позовом, що строк поставки обладнання сплив у квітні 2013. І у зв'язку з нездійсненням поставки за умовами договору, позивач за первісним позовом повідомив відповідача за первісним позовом, що змушений буде вирішувати питання про розірвання договору поставки.

Листом №01-03/488 від 13.11.2013 позивач за первісним позовом повідомив ТОВ "Софор" та відповідача за первісним позовом, що у відповідності до статті 651 ЦК України розриває договір поставки в односторонньому порядку з моменту направлення цього листа в частині поставлення - позиції №№ 4, 5, 6, 10, 11 специфікації.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Софор" було поставлено позивачу за первісним позовом труби, засоби, муфти та відводи (товар) на загальну суму в розмірі 22 479 755,80 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних.

Підставою для звернення до суду із даним первісним позовом, на думку позивача за первісним позовом, стало невчасне виконання відповідачем за первісним позовом вимог умов договору поставки, в зв'язку з чим позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача за первісним позовом суму процентів за користування чужими коштами в розмірі 1 094 136,00 грн. (за період з 30.07.2012 р. по 12.04.2013 р.) та суму пені в розмірі 694 130,25 грн. (за період з 26.08.2012 р. по 26.02.2013 р.).

При цьому, позивач за первісним позовом зазначав, що відповідач за первісним позовом не виконав взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару на суму 6 500 000,00 грн., які були перераховані йому платіжним дорученням від 30.07.2012 року, і повернув зазначені кошти лише 12.04.2013 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 6 додаткової угоди №2 до договору поставки №24/07-03 сторони передбачили, що постачальник зобов'язується здійснити першу поставку товару згідно з Специфікацією та Графіком, що мають бути оформлені належним чином між постачальником та покупцем, та є невід'ємною частиною - Додатками №1, №2 до цієї додаткової угоди. Зазначене в цьому пункті не змінює та не скасовую на минуле зобов'язання Контролера, які він мав виконати за фактом оплати рахунку №2 від 24 липня 2012 року щодо поставки товару у вересні 2012 року згідно умовами додатку №2 від 24 липня 2012 року в редакції що діяла до дня підписання цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, та не спростовано відповідачем за первісним позовом, в порушенням вимог договору поставки №24/07-03 та п. 6 додаткової угоди №2 до договору поставки №24/07-03 відповідачем за первісним позовом не виконано поставку товару позивачу за первісним позовом.

Відповідно до п. 6.13. Договору поставки №24/07-03, за користування чужими коштами сторона, що здійснює таке користування, сплачує іншій стороні 24% річних.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення ч. 3 ст. 6 ЦК України та ст. 627 ЦК України, у відповідності до яких сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, а також сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

А тому, з врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку що проценти за користування чужими грошовими коштами, передбачені п. 6.13. Договору поставки №24/07-03, мають нараховуватися з моменту їх перерахування (з3 0.07.2012 року) до моменту їх повернення (12.04.2013 року).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення 1 094 136,00 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач за первісним позовом в порушення умов Договору поставки №24/07-03 не виконано поставку товару позивачу за первісним позовом, а тому позивач за первісним позовом, керуючись п. 6.2. Договору поставки №24/07-03, просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 694 130,25 грн. пені.

Згідно з п. 6.2. Договору поставки №24/07-03, за порушення термінів поставки Постачальник сплачує штрафну неустойку у вигляді штрафу на користь покупця у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, від вартості непоставленого товару чи поставленого з порушенням строків.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення пені в розмірі 694 130,25 грн., нараховані відповідно до законодавства, нормативно та документально підтверджені, а тому підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог про визнання недійсним п. 6.2. Договору поставки від 24.07.2012 року №24/07-03, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином для визнання правочину (чи його окремої частини) недійсним потрібна наявність підстав передбачених ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та іншими актами законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Підстава на яку у зустрічному позові в обґрунтування своєї позиції посилається позивач за зустрічним позовом (пеня має застосовуватися саме за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, а не за несвоєчасне виконання товарних зобов'язань), не є підставою для визнання п. 6 Договору поставки від 24.07.2012 року №24/07-03 недійсним, оскільки чинними законодавством, а саме ст. 207 ГК України передбачений чіткий перелік обставин, відповідно до яких правочин (чи його окрема частина) визнається недійсним, а саме:

- господарське зобов'язання не відповідає вимогам закону;

- господарське зобов'язання вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;

- господарське зобов'язання укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності)

Суд не вбачає підстав (передбачених ст. 203 ЦК України та ст. 207 ГК України) для визнання п. 6 Договору поставки від 24.07.2012 року №24/07-03 недійсним, оскільки сторонами не порушені вимоги чинного законодавства та спірний п. 6 Договору поставки від 24.07.2012 року №24/07-03 не суперечить інтересам держави і суспільства.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої зустрічних позовних вимог про визнання недійсним . 6 Договору поставки від 24.07.2012 року №24/07-03, а тому зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача за первісним позовом.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Первісні позовні вимоги - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Компанії «Пржедзіборство інженерії охорони сродовіска «Еколар» СП З.О.О. (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 11, ; п/р 1531 в ПАТ «Банк Восток», МФО 307123) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваспецстрой» (67555, Одеська обл., Комінтернівський район, село Сичавка, ВУЛИЦЯ ЦЕНТРАЛЬНА, будинок 10, ; п/р 0001 у філії АБ «Південний», м. Одеса, МФО 328964) 1 094 136 (один мільйон дев'яносто чотири тисячі сто тридцять шість) грн. 00 коп. - процентів за користування чужими грошовими коштами, 694 130(шістсот дев'яносто чотири тисячі сто тридцять) грн. 25 коп. - пені, 35 765 (тридцять п'ять тисяч сімсот шістдесят п'ять) грн. 37 грн. - судового збору.

3. В задоволені зустрічних позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 27.03.2015 року.