ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" березня 2015 р.Справа № 924/304/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Яроцький А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "АДЛЄР" м. Житомир

до Фермерського господарства "РОСА ПЛЮС" смт. Стара Синява Старосинявський район Хмельницької області

про стягнення 112461,70 грн., з яких 32680,00 грн. основний борг, 57190,00 грн. курсова різниця, 9034,71 грн. 30% річних, 7020,99 грн. пеня, 6536,00 грн. 20 % штраф

Представники сторін:

від позивача: Бонтлаб В.В. - за довіреністю від 13.08.2014 р. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні, відповідно до ст. 85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Приватне підприємство "АДЛЄР" м. Житомир звернулось з позовом до суду про стягнення з Фермерського господарства "РОСА ПЛЮС" смт. Стара Синява Старосинявський район Хмельницької області 112461,70 грн., з яких 32680,00 грн. основний борг, 57190,00 грн. курсова різниця, 9034,71 грн. 30% річних, 7020,99 грн. пеня, 6536,00 грн. 20 % штраф.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання ФГ "РОСА ПЛЮС" умов договору поставки №81/Н від 03.03.2014р.

Ухвалою суду від 02.03.2015р. порушено провадження у справі №924/304/15 та в порядку ст. 74-1 ГПК України, за клопотанням представника позивача, призначено справу до розгляду в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

16.03.2015р. на адресу суду від позивача надійшли оригінали документів поданих в обґрунтування заявлених позовних вимог для огляду.

Представник позивача в судовому засіданні 31.03.2015р. проведеному в режимі відеоконференції на задоволенні позовних вимог наполягав, обґрунтовуючи останні доводами викладеними в позовній заяві та доказами доданими до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання 31.03.2015р. не з'явився, своїми процесуальними правами не скористався, хоча належним чином повідомлений про дату, місце та час судового слухання справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Ухвала суду від 02.03.2015р. направлена на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що відповідно до ст. 64 ГПК України вважається належним повідомленням про час та місце розгляду справи судом (аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

З огляду на викладене, оскільки неявка відповідача та неподання останнім відзиву на позов не перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважає за можливе згідно ст. 75 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Суд оцінивши подані позивачем по справі документи рахує їх достатніми для прийняття рішення по суті.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

03.03.2014р. між Приватним підприємством "АДЛЄР" (продавець) та Фермерським господарством "РОСА ПЛЮС" (покупець) укладено договір поставки №81/Н, предметом якого є товар, який належить продавцю на момент укладення договору або буде набутий продавцем у майбутньому.

За умовами п. 2.1 договору асортимент товару, його кількість, ціна визначаються у додатках та/або накладних документах відпуску товару, що є невід'ємною частиною даного договору. У випадку розбіжності даних у додатках щодо найменування, кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна.

Згідно п.п. 3.2, 3.3 договору товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткових накладних. Прийом-передача товару від постачальника до покупця проводиться шляхом виписки накладної та/або акту, де зазначається дата передачі товару покупцю. Разом із товаром постачальник передає покупцю оригінальні товаросупровідні документи. Покупець зобов'язаний передати постачальнику оригінал довіреності та/або оформити відповідні документи згідно генеральної довіреності.

За змістом п. 5.1 договору Покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною у додатках, що є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України сторони дійшли згоди, що ціна на товар та загальна сума договору зазначені у додатках і визначені у національній валюті України в сумі, еквівалентна курсу долар США на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного договору.

У п. 5.2 договору сторони погодили, що товар оплачується на розрахунковий рахунок Продавця в національній валюті, згідно цін вказаних у відповідних додатках до договору, скоригованих пропорційно зміні долар США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату оплати товару.

Оплата вартості товару здійснюється не пізніше кінцевого строку, визначеного в додатках до даного договору. Без виставлення рахунку-фактури. (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 5.3.1 договору, у випадку, якщо курс долар США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату оплати товару є нижчим курсу долар США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату відвантаження такого товару, покупець зобов'язується використовувати курс долар США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату відвантаження такого товару для цілей оплати такого товару.

Згідно п. 6.1 договору покупець зобов'язався при перерахуванні коштів обов'язково вказувати в платіжному дорученні номер і дату укладення даного договору. У випадку відсутності в платіжному документі цих реквізитів, продавець самостійно визначає напрями зарахування отриманих сум в рахунок існуючих зобов'язань Покупця.

У п. 8.2 договору визначено, що за прострочення виконання зобов'язань покупець зобов'язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Сторони погодили, що покупець, у випадку порушення умов оплати вартості товару, сплачує на користь продавця штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару (п. 8.4 договору).

У п. 8.6 договору, сторони, згідно п.2 ст.625 ЦК України дійшли згоди, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами продавця сплачує на користь останнього 30% річних.

Договір діє з моменту підписання і скріплення печатками обома сторонами до повного виконання сторонами обов'язків по договору (п. 11.1 договору).

Договір підписано представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

Крім того, між сторонами підписано Додаток №1 від 03.03.2014р. до договору поставки №81/Н від 03.03.2014р., в якому визначено найменування, кількість, ціна, еквівалент ціни товару в доларах США та термін поставки товару на загальну суму 142680,00 грн. (еквівалент 14709,28 дол. США) кінцевий термін оплати до 31.03.14р.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 142680,00 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних №РН-0000095 від 17.03.2014р. на суму 51480,00 грн., №РН-0000193 від 26.03.2014р. на суму 91200,00 грн., та відповідними актами приймання-передачі продукції. Вказаний товар отримано уповноваженою особою відповідача (Радченко Р.П.) на підставі довіреностей №8 від 17.03.2014р. та №9 від 26.03.2014р.

Строк виконання зобов'язань за даними поставками - до 31.03.2014р.

Відповідач в рахунок оплати отриманого товару перерахував позивачу 110 000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №133 від 05.03.2014р. на суму 50000,00 грн. та №145 від 11.04.2014р. на суму 60000,00 грн.

Таким чином заборгованість відповідача за договором поставки №81/Н від 03.03.2014р. становить 32680,00 грн.

За порушення термінів виконання грошових зобов'язань позивачем нараховано до стягнення з відповідача 57190,00 грн. курсової різниці, 9034,71 грн. 30% річних, 7020,99 грн. пені, 6536,00 грн. 20 % штрафу.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається таке:

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11, ст.509 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто, сплати коштів.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів поставки.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

03.03.2014р. між Приватним підприємством "АДЛЄР" та Фермерським господарством "РОСА ПЛЮС" укладено договір поставки №81/Н.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 142680,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000095 від 17.03.2014р. на суму 51480,00 грн., №РН-0000193 від 26.03.2014р. на суму 91200,00 грн., та відповідними актами приймання-передачі продукції. Вказаний товар отримано уповноваженою особою відповідача (Радченко Р.П.) на підставі довіреностей №8 від 17.03.2014р. та №9 від 26.03.2014р.

Строк виконання зобов'язань за даними поставками - до 31.03.2014р.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання.

Відповідач в рахунок оплати отриманого товару перерахував позивачу 110 000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №133 від 05.03.2014р. на суму 50000,00 грн. та №145 від 11.04.2014р. на суму 60000,00 грн.

Таким чином заборгованість відповідача за договором поставки №81/Н від 03.03.2014р. становить 32680,00 грн., що не спростовано відповідачем

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач допустив порушення умов договору поставки №81/Н від 03.03.2014р.

А тому вимога ПП "АДЛЄР" про стягнення з ФГ "РОСА ПЛЮС" 32680,00 грн. простроченої заборгованості по договору поставки №81/Н від 03.03.2014р. є правомірною та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Пунктами 8.2, 8.4 договору сторони передбачили, що за прострочення виконання зобов'язань покупець зобов'язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. Покупець, у випадку порушення умов оплати вартості товару, сплачує на користь продавця штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

На підставі вказаних пунктів договору позивачем нараховано 7020,99 грн. пені загалом за період з 01.04.2014р. по 13.02.2015р., розраховану по кожній накладній окремо та 6536,00 грн. штрафу.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки є грошова сума, рухоме і нерухоме майно, а частина 2 - якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 230 Господарського кодексу України передбачає, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Провівши перерахунок заявлених до стягнення сум штрафу та пені встановлено, що останні нараховані вірно та в межах максимально можливого періоду та розміру.

При цьому судом враховується, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із статтею 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій (позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 09.04.2012 р. по справі №20/246-08).

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому, таке право суд реалізує, як за клопотанням сторони, так і за власною ініціативою.

Зазначена стаття кореспондується з ч.3 ст.551 ЦК України, згідно якої, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розглядаючи питання про стягнення сум пені та штрафу, судами повинно бути взято до уваги: причини неналежного виконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (аналогічна позиція у постанові ВГСУ від 31.10.2012 року №5004/718/12).

Суд, дослідивши наявність підстав, передбачених ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України для зменшення розміру штрафних санкцій, враховуючи часткове погашення заборгованості, з огляду на те, що розмір заявленої до стягнення пені та штрафу є неспіврозмірно значним, зважаючи на заявлені позивачем вимоги про стягнення також 30% річних та курсової різниці, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені та штрафу на 50% та стягнути пеню в сумі 3510,50 грн., штраф в розмірі 3268,00 грн.

З огляду на викладене у стягненні пені в сумі 3510,49 грн. та штрафу в розмірі 3268,00 грн. належить відмовити.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторонами у п. 8.6 договору збільшено розмір процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК України до 30 % річних. Позивачем заявлено до стягнення 9034,71 грн. - 30% річних нараховані загалом за період з 01.04.2014р. по 13.02.2015р.

Судом враховується, що дані нарахування проведені позивачем правомірно в межах максимально можливого розміру, тому позовні вимоги в частині стягнення 30 % річних підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення курсову різницю неоплаченого товару в розмірі 57190,00 грн.

Статтею 192 Цивільного кодексу України встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Обіг іноземної валюти на території України підпорядковується спеціальному правовому режиму, встановленому законодавством України, у тому числі Законами України "Про Національний банк України", "Про порядок розрахунків в іноземній валюті", Декретом КМУ від 19 лютого 1993р. №19-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", нормативно-правовими документами Національного банку України.

Разом з тим, не суперечить цивільному законодавству України спосіб визначення грошового зобов'язання із застосуванням еквіваленту вартості гривні в іноземній валюті.

Частиною 2 статті 533 ЦК України встановлено правило, за яким якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Сторони у п. 5.2 договору №81/Н від 03.03.2014р. встановили порядок розрахунків, а саме визначили, що товар оплачується на розрахунковий рахунок продавця в національній валюті, згідно цін вказаних у відповідних додатках до договору, скоригованих пропорційно зміні курсу долара США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату оплати товару.

Відповідно, позивачем проведено перерахунок вартості поставленого, але не оплаченого товару.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки, враховуючи міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США станом на дати оплати за товар та станом на 13.02.2015р., суд вважає позовні вимоги в частині стягнення курсової різниці в розмірі 57190,00 грн. правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача 32680,00 грн. основного боргу, 57190,00 грн. курсової різниці, 9034,71 грн. 30% річних, 7020,99 грн. пені, 6536,00 грн. 20 % штрафу.

В частині позову про стягнення пені в сумі 3510,50 грн. та штрафу в розмірі 3268,00 грн. належить відмовити.

У зв'язку із задоволенням позову відповідно до ст.49 ГПК України, витрати по оплаті судового збору підлягають покладенню на відповідача. При цьому, судом враховано п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного підприємства "АДЛЄР" м. Житомир до Фермерського господарства "РОСА ПЛЮС" смт. Стара Синява Старосинявський район Хмельницької області про стягнення 112461,70 грн., з яких 32680,00 грн. основний борг, 57190,00 грн. курсова різниця, 9034,71 грн. 30% річних, 7020,99 грн. пеня, 6536,00 грн. 20 % штраф задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "РОСА ПЛЮС" (смт. Стара Синява Старосинявський район Хмельницької області, вул. Філатова, 9, код 34638965) на користь Приватного підприємства "АДЛЄР" (м. Житомир, Корольовський район, вул. Авіаторів, 9, код 35954742) 32680,00 грн. (тридцять дві тис. шістсот вісімдесят грн.) - основного боргу, 57190,00 грн. (п'ятдесят сім тис. сто дев'яносто грн.) курсової різниці, 9034,71 грн. (дев'ять тис. тридцять чотири грн. 71 коп.) - 30% річних, 3510,50 грн. (три тис. п'ятсот десять грн. 50 коп.) - пені, 3268,00 грн. (три тис. двісті шістдесят вісім грн.) - штрафу, 2250 грн. (дві тис. двісті п'ятдесят грн. 00 коп.) - судового збору.

Видати наказ.

В частині позову про стягнення 3510,49 грн. пені та 3268,00 грн. штрафу відмовити.

Повний текст складено 02.04.2015р.

Суддя А.М. Яроцький

Віддрук. 2 прим. :

1 - до справи,

2 - відповідачу - смт. Стара Синява, вул. Філатова, буд. 9.