КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа№ 910/18888/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників :

позивача - Софін О.В., Шишлов О.Є

відповідача - Панченко Є.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Хоспітелеті груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий

банк", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб тимчасової адміністрації ПАТ "Європейський

газовий банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Хоспітелеті груп"

про стягнення 84889750,38 грн. та 152335,62 дол. США, що

еквівалентно 1991530,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 по справі №910/18888/14 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Хоспітелеті груп" на користь Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" заборгованість по кредитному договору №434-240611 від 24.06.2011 на загальну суму 84889750 грн. 38 коп. та 152335 доларів США 62 центи, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, станом на 19.08.2014, 1991530 грн. 90 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Хоспітелеті груп" в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 73080 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 17.02.2015.

17 лютого 2015 року представником відповідача, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, подано клопотання про призначення експертизи та клопотання про відкладення розгляду справи.

17 лютого 2015 року представником позивача, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, подано відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 відкладено розгляд справи до 03.03.2015.

02 березня 2015 року представником відповідача, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 продовжено строк розгляду справи №910/18888/14 на 15 днів.

В судовому засіданні 03.03.2015 оголошено перерву до 31.03.2015

В судове засідання 31.03.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання про призначення експертизи, а також підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014.

Представники позивача в судовому засіданні заперечили проти клопотання про призначення експертизи, а також доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про призначення судової експертизи по справі, прийшла до висновку про відмову в його задоволенні, оскільки відповідачем не обґрунтовано необхідність призначення останньої.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

24 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Європейський газовий банк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Роял Хоспітелеті Груп" (позичальник) укладено кредитний договір № 434-240611 (далі - Договір).

В подальшому між сторонами укладалися договори про внесення змін до Договору.

Відповідно до умов Договору банк надає позичальнику відновлювану відкличну мультивалютну кредитну лінію (надалі-кредит) з лімітом максимальної заборгованості 81930000,00 грн., що станом на 13.06.2014 за курсом НБУ, складає в доларовому еквіваленті 6985347,31 дол. США.

Пунктом 2.2. Договору сторони визначили, що за користуванням кредитними коштами у межах встановленого в п. 1.2. строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі: 20 процентів річних за кредитні кошти в доларах США; 30 процентів річних за кредитні кошти в національній валюті України.

Згідно з п. 2.3. Договору, сплата процентів здійснюється з останнього банківського робочого дня звітного місяця по 25 число місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, в день закінчення строку, на який надано кредит, відповідно до п. 1.2. договору, в день дострокового погашення заборгованості або його частини, або в день дострокового розірвання договору. Моментом (днем) сплати процентів визнається день зарахування коштів на відповідний рахунок банку.

Пунктом 4.1.6. Договору встановлено, що в разі надання кредиту в національній валюті розрахувати проценти, застосовуючи метод «факт/факт», коли для розрахунку береться фактична кількість днів у місяці та році (365 або 366), в разі надання кредиту в іноземній валюті розраховувати проценти, застосовуючи метод «факт/360»

Відповідно до п. 4.2.7. Договору, банк має право відмовитися від надання кредиту частково або в повному обсязі, а також достроково вимагати погашення заборгованості позичальником за договором, включаючи нараховані проценти за користування кредитом, комісії та штрафні санкції, зокрема у випадку, невиконання або неналежного виконання умов цього договору.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач своїх зобов'язань за Договором не виконав, в частині оплати простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 1244933,06 грн. та 148180,55 дол. США.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2014 позивач, в зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору, звернувся до останнього з вимогами щодо погашення простроченої заборгованості. Відповідач залишив вищезазначену вимогу без відповіді.

Таким чином, на підставі п. 4.2.7. Договору, банк набув право відмовитися від надання кредиту в повному обсязі, а також достроково вимагати погашення заборгованості позичальником за договором, включаючи нараховані проценти за користування кредитом, комісії та штрафні санкції.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КЦК України підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ().

Відповідно до пункту 6.5 Договору, при недотриманні строків повернення кредиту та/або недотриманні строків сплати процентів, позичальник має сплачувати банку пеню, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України,що діяла у період, за який стягується пеня.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про невірно визначений розмір заборгованості та посилається на те, що позивач звернувся до іпотекодержателя за кредитним договором №434-240611 від 24.06.2011 по справі №910/17672/14 з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в розмірі 88889750,38 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору по даній справі є стягнення непогашеної строкової заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 81548253,43 грн., непогашеної строкової заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 2077804,71 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 1244933,06 грн. та 148180,55 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на 19.08.2014 - 1937210.41 грн.) грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів - 18 759,18 грн. та 4155,07 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на 19.08.2014 - 54320,51 грн.).

Колегія суддів, перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування вищезазначених сум, які складено арифметично вірно, прийшла до висновку про їх обґрунтованість. Відтак, доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними.

Також, колегія суддів зазначає, що розмір заборгованості визначений позивачем по справі №910/17672/14 не впливає на правильність розрахунків в даній справі.

Крім того, з пояснень позивача та доданої до відзиву копії позовної заяви, на підставі якої порушено провадження по справі №910/17672/14 вбачається, що розмір заборгованості в сумі 88889750,38 грн. в ухвалах місцевого господарського суду по справі №910/17672/14 зазначено помилково.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої відбулося судове рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Хоспітелеті груп" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Хоспітелеті груп" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 по справі №910/18888/14 - без змін.

Матеріали справи №910/18888/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.04.2015