РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015Справа №910/23900/14

За позовомПублічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус"
простягнення 7 720,82 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився;
від відповідача:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк" (надалі - ПАТ "Державний ощадний банк України") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" (надалі - ПрАТ "СК "Статус") про стягнення 8 826,22 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.10.2014 р. позовну заяву було повернуто заявнику без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 р. ухвалу господарського суду міста Києва від 31.10.2014 р. скасовано, а матеріали справи №910/23900/14 передано на розгляд до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2015 р. порушено провадження по справі №910/23900/14, розгляд справи призначено на 06.02.2015 р.

04.02.2015 р. позивачем на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва від 15.01. 2015 р. через загальний відділ суду було подано витребуванні документи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.02.2015 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та невиконанням ним вимог ухвали суду від 15.01.2015 р., розгляд справи відкладено на 11.03.2015 р.

Представник позивача в судове засідання 11.03.2015 р. з'явився, подав клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 11.03.2015 р. не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.03.2015 р. продовжено строк розгляду спору до 28.03.2015 р. та у зв'язку із повторною неявкою представника відповідача, розгляд справи відкладено на 25.03.2015 р.

18.03.2015 р. позивачем на виконання вимог ухвали суду від 11.03.2015 р. через загальний відділ суду було подано витребувані документи. Крім того, позивачем було надано новий розрахунок ціни позову згідно якого просить стягнути з відповідача 7 720,82 грн. з яких: сума страхового відшкодування у розмірі 6 575,47 грн., пеня у розмірі 606,72 грн., 3% річних у розмірі 88,63 грн. та сума понесених витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 450,00 грн.

Представники сторін, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання 25.03.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи наявні докази на підтвердження належного повідомлення сторін про місце та час проведення судового засідання, а також те, що неявка представників в судове засідання не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 25.03.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши в попередніх судових засіданнях пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З постанови Дворічанського районного суду Харківської області від 06.09.2013 р. у справі №618/612/13-п (провадження №3/618/177/13) вбачається, що 11.07.2013 р. о 08 год. 20 хв. по вул. Орджонікідзе в м. Кіровоград було скоєно ДТП, а саме Олєйніков Сергій Валерійович керуючи автомобілем марки "KIA CERATO" державний номер АХ 94-21 АН не виконавши вимоги дорожнього знаку 2.1 ПДР, виїхав на перехрестя вул. Дзержинського, де допустив зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ-2114", реєстраційний номер ВА 28-13 АМ, який рухався по головній дорозі. В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО №424218 від 14.12.2012 р. транспортний засіб "ВАЗ-2114", реєстраційний номер ВА 28-13 АМ належить ПАТ "Державний ощадний банк України".

12.07.2013 р. ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулось до відповідача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди до якого було додано відповідні документи підтверджуючі факт настання ДТП.

Відповідно до звіту №120 про оцінку автотранспортного засобу марки "ВАЗ-2114", реєстраційний номер ВА 28-13 АМ, складеного суб'єктом оціночної діяльності - ФОП Турчин О.Г. (свідоцтво №3149 від 11.10.2002 р., свідоцтво про підвищення кваліфікації серії МФ №938-ПК від 27.02.2013 р.) вартість матеріального збитку, що дорівнює розміру відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого автомобілю марки "ВАЗ-2114", реєстраційний номер ВА 28-13 АМ в результаті його пошкодження при ДТП складає 7 665,56 грн.

Крім того, позивачем були понесені витрати в сумі 450,00 грн. на проведення вищезазначеного автотоварознавчого дослідження, що підтверджується рахунком №60 від 12.07.2013 р. та платіжним дорученням №28127291 від 18.07.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи 29.08.2013 р. за виконані роботи по ремонту автомобіля "ВАЗ-2114", реєстраційний номер ВА 28-13 АМ, СПД Сидоренком Ю.Г. позивачу було виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000023 на суму 7 575,47 грн.

04.09.2013 р. позивачем на підставі вказаного рахунку було здійснено оплату вартості виконаних ремонтних робіт, що підтверджується платіжним дорученням №29545331.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, у позивача виникло право вимоги в межах суми 7 575,47 грн. до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль "KIA CERATO" державний номер АХ 94-21 АН, якими спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю "ВАЗ-2114", реєстраційний номер ВА 28-13 АМ, належить Олєйнікову Сергію Валерійовичу та знаходився під його керуванням.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина Олєйнікова Сергія Валерійовича за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля "KIA CERATO" державний номер АХ 94-21 АН відшкодовується Олєйніковим Сергієм Валерійовичем.

Цивільно-правова відповідальність Олєйнікова Сергія Валерійовича, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "KIA CERATO" державний номер АХ 94-21 АН, застрахована ПрАТ "СК "Статус" на підставі Договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/0236249.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

При цьому, за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вказаним Договором (поліс №АС/0236249) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "ВАЗ-2114", реєстраційний номер ВА 28-13 АМ становить 7 665,56 грн., а у позивача виникло право вимоги в межах суми 7 575,47 грн.

Згідно з пунктами 35.1, 35.2 статті 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 наведеного Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. А у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

13.11.2013 р. позивачем на адресу відповідача було надіслано лист №16-07/2122 в якому просив здійснити виплату страхового відшкодування, яке згідно звіту №120 про оцінку автотранспортного засобу марки "ВАЗ-2114", реєстраційний номер ВА 28-13 АМ становить 8 910,04 грн. Крім того, позивачем згідно даного листа було надіслано відповідачу постанову Дворічанського районного суду Харківської області від 06.09.2013 р. у справі №618/612/13-п (провадження №3/618/177/13) згідно якої Олєйнікова Сергія Валерійовича визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідач листом №1867 від 03.12.2013 р. відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування вказуючи на те, що оскільки Кіровоградське обласне управління АТ "Ощадбанк" не є власником транспортного засобу марки "ВАЗ-2114", реєстраційний номер ВА 28-13 АМ, то відповідно не має права на отримання страхового відшкодування.

26.12.2013 р. позивачем згідно листа №16-07/2490 на адресу відповідача було надіслано копію довіреності, якою Кабова Ю.В. уповноважено подати та підписати заяву про виплату страхового відшкодування, інші необхідні документи для отримання виплати страхового відшкодування, в тому числі поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, отримати виплату страхового відшкодування, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов'язані з виконанням цієї довіреності в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень. Крім того, у вказаному листі позивач також просив здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 8 910,04 грн. Даний лист отримано відповідачем 30.12.2013 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №100 740) копія якого наявна в матеріалах справи.

Проте, відповідач відповіді на вказаний лист не надав страхового відшкодування на рахунок позивача не перерахував.

23.06.2014 р. позивач звернувся до відповідача з претензією №16-07/1029 про виплату страхового відшкодування у розмірі 8 910,04 грн.

Втім, відповідач відповіді на претензію також не надав, виплату страхового відшкодування не здійснив.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів на спростування заборгованості перед позивачем, або її погашення відповідачем під час розгляду справи надано не було, а тому враховуючи розмір права вимоги, який виник у позивача, визначені полісом №АС/0236249, розміри лімітів відповідальності та франшизи (1 000,00 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 6 575,47 грн. (7 575,47 грн. - 1 000,00 грн. франшиза).

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача витрат на проведення оцінки пошкодженого майна у розмірі 450,00 грн. суд відзначає наступне.

Вимоги обґрунтовані реальними збитками позивача у зв'язку із визначенням розміру заподіяної в результаті ДТП шкоди, яка сплачена на користь ФОП Турчин О.Г. згідно платіжного доручення №28127291 від 18.07.2013 р.

Статтею 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

При цьому, як встановлено судом позивачем повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди було подано до ПрАТ "СК "Статус" 12.07.2013 р., а тому з урахуванням положень ст. 34 вищевказаного закону відповідач зобов'язаний був направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у строк до 26.07.2013 р. включно.

Проте, позивачем експертне дослідження було замовлено та проведено самостійно 18.07.2013 р., тобто раніше десятиденного строку який встановлений для страховика Законом, а тому суд, дійшов до висновку про відсутність вини відповідача у понесенні позивачем спірної суми коштів та відсутності підстав для відшкодування вартості дослідження.

Виходячи з зазначеного, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення оцінки пошкодженого майна.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 606,72 грн. та 3% річних у розмірі 88,63 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 606,72 грн., суд відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, даний господарський спір виник з правовідносин відшкодування шкоди (виплати відповідачем як страховиком винної в ДТП особи страхового відшкодування), а не з договірних зобов'язань.

Пеня нарахована позивачем на суму страхового відшкодування, від виплати якого ухиляється страховик (відповідач).

Проте, Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (спеціальними законами), не передбачено застосування до спірних правовідносин неустойки (пені), яку намагається стягнути позивач, а договірні відносини між сторонами відсутні, відтак, відсутні і правові підстави для стягнення пені.

Наведене випливає з вимог ст. 547 та п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, відповідно до яких правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено та сторонами не доведено укладення між сторонами у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення 606,72 грн. пені.

Водночас, згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Таким чином, положення п. 36.5 ст. 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не розповсюджується на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки позивач не є ні страхувальником, ні вигодонабувачем відповідача у даній справі, а у вищевказаній нормі чітко йдеться про обов'язок страховика сплатити саме на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача пеню в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Відповідно до ст. 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, як вже було зазначено, виходячи зі змісту норм ст. 992 Цивільного кодексу України та п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише страхувальнику або вигодонабувачу.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним з видів забезпечення виконання зобов'язань є неустойка (ч. 1 ст. 546, ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Однак, ані Цивільним кодексом України, ані законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не встановлено, що виконання позадоговірних зобов'язань відповідальної особи перед страховиком забезпечується неустойкою (пенею).

За таких обставин, для позадоговірних зобов'язань у сфері страхування чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання таких зобов'язань шляхом встановлення неустойки, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні.

З огляду на вказані обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, нарахованої на суму страхового відшкодування, не підлягають задоволенню.

Вказану правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 27.03.12. у справі № 4/14-3520-2011 та постанові Верховного суду України 12/052 від 26.09.12. у справі № 4/14-3520-2011.

Щодо стягнення 3% річних суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України застосовуються за невиконання грошових зобов'язань та знаходиться в 51 Главі Цивільного кодексу України, яка має назву "Правові наслідки порушення зобов'язання. Відповідальність за порушення зобов'язання", а дана глава міститься у розділі І "Загальні положення про зобов'язання" книги п'ятої Цивільного кодексу України. Наведене свідчить, що положення такої статті стосуються як договірних, так і не договірних зобов'язань, тобто до порушення грошових зобов'язань, незалежно від визначених ст. 11 Цивільного кодексу України підстав їх виникнення.

Грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Судом встановлено, що згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України та п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у відповідача виникло зобов'язання сплатити на користь позивача суму страхового відшкодування.

Тобто, має місце правовідношення в якому ПрАТ "СК "Статус" (боржник) зобов'язано вчинити на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання по сплаті суми страхового відшкодування, яке за змістом правовідношення є грошовим, відповідачем у встановлений строк не виконано, а тому нарахування позивачем 3% річних за прострочення грошового зобов'язання по сплаті суми страхового відшкодування є правомірним.

Суд перевірив та погоджується із розміром нарахованих 3% річних, а тому вимога позивача про стягнення 3% річних у розмірі 88,63 грн. підлягає задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" (36003, Полтавська обл., місто Полтава, вул. Фрунзе, 225/Ветеринарна, 22; ідентифікаційний код 31201694) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк" (25006, м. Кіровоград, вул. Декабристів, 9; ідентифікаційний код 09323408, р/р 37395905 в ОПЕРВ в філії-Кіровоградське облуправління АТ "Ощадбанк", МФО 323475) суму страхового відшкодування в розмірі 6 575 (шість тисяч п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 47 коп., 3% річних у розмірі 88 (вісімдесят вісім) грн. 63 коп. та судовий збір у розмірі 1 674 (одна тисяча шістсот сімдесят чотири) грн. 54 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 30.03.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко