ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2015 р. Справа № 911/331/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроуспіх Новий», Чернігівська обл., м. Прилуки
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Кримський», Київська обл., с. Світанок
про стягнення 1 417 558,59 грн.,
за участю представників:

позивача:Стамбула В.М., довіреність №б/н від 04.03.2015 року;
відповідача:не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроуспіх Новий» (позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Кримський» (відповідач) про стягнення 1 295 129,83 грн. основного боргу, 49 688,64 грн. інфляційної складової боргу, 7 166,84 грн. 3% річних, 65 573,28 грн. пені, а загалом 1 417 558,59 грн. у зв'язку з неналежним виконанням останнім зобов'язань з оплати поставленого товару за договором поставки №38 від 28.03.2014 року та договором поставки №59 від 06.06.2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.02.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 05.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.03.2015 року розгляд справи було відкладено на 26.03.2015 року.

У судовому засіданні представник позивача подав уточнений розрахунок суми основного боргу, з якого вбачається, що розмір боргу за договором №38 від 28.03.2014 року складає 1 103 721,16 грн. та за договором №59 від 06.06.2014 року складає 190 008,00 грн.

Представник відповідача в судове засідання 26.03.2015 року не з'явився, відзив на позов не подав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2010 року №01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроуспіх Новий» (постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Кримський» (покупець) було укладено договір поставки №38 (далі - договір поставки), за умовами якого у терміни і на умовах, визначених даним договором постачальник зобов'язується передати покупцю засоби захисту рослин (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти й оплатити товар, найменування і кількість якого зазначаються у додатку(ах) до даного договору.

Відповідно до п. 1.8. договору поставки, товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання накладних повноваженими представниками сторін. Підписання сторонами видаткових накладних, що виписані в період дії даного договору, засвідчує факт передачі разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується.

Ціна товару визначається в додатку(ах) до договору, що є невід'ємною частиною договору (п. 2.1. договору поставки).

Згідно п. 3.1. договору поставки, порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатку(ах) до даного договору.

Договір набирає сили з моменту підписання його сторонами і діє протягом двох років (п. 10.1. договору поставки).

Судом встановлено, що 02.04.2014 року між постачальником та покупцем підписано додаток №1 до договору поставки (далі - додаток№1), згідно умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товар на суму 809 314,80 грн. у строк до 10.04.2014 року.

Відповідно до п. 3 додатку №1, покупець зобов'язався оплатити вартість поставленого товару до 25.10.2014 року.

06.06.2014 року між постачальником та покупцем підписано додаток №2 до договору поставки (далі - додаток №2), згідно умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товар на суму 105 010,20 грн. у строк до 14.06.2014 року.

Відповідно до п. 3 додатку №2, покупець зобов'язався оплатити вартість поставленого товару до 25.10.2014 року.

На виконання умов договору поставки позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 914 325,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №44 від 11.04.2014 року на суму 364 402,80 грн., видатковою накладною №65 від 25.04.2014 року на суму 444 912,00 грн., видатковою накладною №113 від 10.06.2014 року на суму 105 010,20 грн., довіреностями на отримання цінностей №01 від 11.04.2014 року та №01 від 05.06.2014 року, належним чином завірені копії видаткових накладних та довіреностей на отримання цінностей наявні в матеріалах справи.

Проте, відповідач вартість отриманого від позивача товару за договором поставки на суму 914 325,00 грн. оплатив частково 04.04.2014 року у розмірі 80 931,48 грн., що підтверджується звітом про дебетові та кредитові операції по рахунку позивача і має заборгованість перед останнім у сумі 833 393,52 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання з поставки товару за договором поставки, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого товару та має перед позивачем заборгованість у сумі 833 393,52 грн.

Доказів сплати відповідачем зазначеної суми боргу суду не надано.

06.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроуспіх Новий» (постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Кримський» (покупець) було укладено договір поставки №59 (далі - договір), за умовами якого у терміни і на умовах, визначених даним договором постачальник зобов'язується передати покупцю засоби захисту рослин (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти й оплатити товар, найменування і кількість якого зазначаються у додатку(ах) до даного договору.

Ціна товару визначається в додатку(ах) до договору, що є невід'ємною частиною договору (п. 2.1. договору).

Згідно п. 3.1. договору, порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатку(ах) до даного договору.

Відповідно до п. 6.3. договору, факт передачі і приймання товару оформлюється видатковою накладною.

Договір набирає сили з моменту підписання його сторонами і діє протягом двох років (п. 11.1. договору).

Судом встановлено, що 06.06.2014 року між постачальником та покупцем підписано додаток №1 до договору (далі - додаток№1), згідно умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товар на суму 147 875,00 грн. у строк до 15.06.2014 року.

Відповідно до п. 3 додатку №1, покупець зобов'язався оплатити вартість поставленого товару до 01.11.2014 року.

Також, 29.09.2014 року між постачальником та покупцем підписано додаток №2 до договору (далі - додаток №2), згідно умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товар на суму 21 125,00 грн.

Відповідно до п. 3 додатку №2, покупець зобов'язався оплатити вартість поставленого товару до 01.11.2014 року.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 169 00,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №114 від 10.06.2014 року на суму 147 875,00 грн., видатковою накладною №169 від 06.10.2014 року на суму 21 125,00 грн., належним чином завірені копії яких наявні в матеріалах справи.

Проте, відповідач за отриманий від позивача товар за договором поставки на суму 169 00,00 грн. не оплатив і має заборгованість перед останнім у сумі 169 00,00 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання з поставки товару за договором поставки, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого товару та має перед позивачем заборгованість у сумі 169 00,00 грн.

Доказів сплати відповідачем зазначеної суми боргу суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У розумінні ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно Наказу Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року №193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни.

Пунктом 4 цього Наказу встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно п. 4 додатку №1 та додатку №2 до договору поставки та договору, у зв'язку з нестабільністю курсу, сторони домовилися про наступне: якщо у день, що передує дню платежу, курс продажу долара США на УМВБ збільшиться порівняно з курсом продажу долара США на УМВБ, який існував на день підписання цього договору та зафіксований в п. 2 цього додатку, то сума у гривнях, що підлягає сплаті покупцем на виконання ним зобов'язань за цим договором, визначається шляхом множення зазначеного в цьому пункті грошового еквіваленту в іноземній валюті, на курс продажу долара США на УМВБ на день, який передує дню фактичного здійснення платежу покупцем.

Виходячи з вищевикладеного, у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо отримання нарахованого розміру курсової різниці згідно договору поставки №38 від 28.03.2014 року та договору поставки №59 від 06.06.2014 року.

Враховуючи, що відповідач не сплатив заборгованість, що виникла за договором поставки №38 від 28.03.2014 року та договором поставки №59 від 06.06.2014 року, а також те, що офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ на момент подання позову становив 15,78 грн., а офіційний курс гривні до євро, встановлений НБУ на момент подання позову становив 18,27 грн., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з урахування курсової різниці у сумі 1 103 721,16 грн. за договором поставки №38 від 28.03.2014 року та заборгованості з урахування курсової різниці у сумі 190 008,00 грн. за договором поставки №59 від 06.06.2014 року є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Загальна сума інфляційних втрат та 3% річних за спірними договорами складає 49 688,64 грн. та 7 166,84 грн. відповідно, які нараховано позивачем відповідно до вимог закону та умов договору.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого товару за договорами, з нього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 49 688,64 грн. інфляційних втрат та 7 166,84 грн. 3% річних, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору.

Крім суми боргу, позивачем нарахована пеня за несвоєчасну сплату вартості поставленого товару в розмірі 65 573,28 грн.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до п. п. 7.3., 8.3. договорів, у випадку несплати у строк платежів за даним договором, сторона, що прострочила своє зобов'язання повинна сплатити іншій стороні пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочення.

Враховуючи вищевикладені норми закону та умови договорів, позивачем у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання з оплати наданих послуг нараховано 65 573,28 грн. пені відповідно до наданого розрахунку, який відповідає вимогам закону.

Таким чином, позов про стягнення пені в розмірі 65 573,28 грн., які нараховано позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати товару за вказаним договором на підставі ст. 230 ГК України є обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовий збір у розмірі 28 323,16 грн. відповідно до положень статті 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача.

Згідно статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року , в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» станом на 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, розмір судового збору за розгляд позовних заяв поданих у 2014 році в господарському суді майнового характеру становить не менше 1 827,00 грн. та не більше 73 080,00 грн.

Оскільки позивачем пред'явлено позовну вимоги про стягнення 1 416 157,92 грн. з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, то судовий збір мав бути сплачений в розмірі 28 323,16 грн.

Проте, позивачем подане платіжне доручення №313 від 26.01.2015 року на суму 24 151,15 грн. та платіжне доручення №312 від 26.01.2015 року на суму 4 200,05 грн., з яких вбачається, що судовий збір сплачено в розмірі 28 351,20 грн., тобто у більшому розмірі ніж передбачено законом.

Пункт 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, зайво сплачений позивачем судовий збір в сумі 28,04 грн. підлягає поверненню позивачу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Кримський» (08472, Київська обл., с. Світанок, вул. Ювілейна, 36, код 32617756) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроуспіх Новий» (17500, Чернігівська обл., м. Прилуки, вул. Коптєва, 59, код 38304007) 1 293 729 (один мільйон двісті дев'яносто три тисячі сімсот двадцять дев'ять) грн. 16 коп. основного боргу, 49 688 (сорок дев'ять тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 64 коп. інфляційної складової боргу, 7 166 (сім тисяч сто шістдесят шість) грн. 84 коп. 3% річних, 65 573 (шістдесят п'ять тисяч п'ятсот сімдесят три) грн. 28 коп. пені, 28 323 (двадцять вісім тисяч триста двадцять три) грн. 16 коп. судового збору.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агроуспіх Новий» (17500, Чернігівська обл., м. Прилуки, вул. Коптєва, 59, код 38304007) з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір в розмірі 28 (двадцять вісім) грн. 04 коп., що перерахований платіжним дорученням №312 від 26.01.2015 року. Оригінал платіжного доручення №312 від 26.01.2015 року залишити в матеріалах справи господарського суду Київської області №911/331/15.

Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 31.03.2015 р.

Суддя Т.Д. Лилак