ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"30" березня 2015 р. Справа № 911/2215/13

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсел», м. Васильків

про стягнення 100 501 466,06 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач - Нужненко Ю.І. предст. дов. б/н від 02.06.2014;

відповідач - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсел» (відповідач) про стягнення 88 411 610,70 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 12-07-11-КЛ від 12.07.2011р., у зв'язку з чим станом на 05.06.2013р. за ТОВ «Укрсел» рахується заборгованість у розмірі 88 411 610,70 грн., яка складається з 74 000 000,00 грн. строкової заборгованості по кредиту, загальної заборгованості суми процентів станом на 05.06.2013р. 13 941 493,33 грн., з яких сума несвоєчасно сплачених процентів, нарахованих за період з 01.10.2012р. по 30.04.2013р. у розмірі 11 897 876,89 грн., сума нарахованих процентів за період з 01.05.2012р. по 05.06.2013р. у розмірі 2 043 616,44 грн., заборгованість по пені по несвоєчасно сплаченим процентам станом на 05.06.2013р. у розмірі 470 117,37 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.06.2013 у справі №911/2215/13 було порушено провадження та призначено до розгляду на 15.07.2013.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.07.2013 провадження у справі №911/2215/13 було зупинено до вирішення господарським судом Київської області пов'язаної з нею справи №911/245/13-г.

Ухвалою суду від 09.02.2015 року провадження у справі № 911/2215/13 було поновлено, у зв'язку з надходженням клопотання позивача та призначено розгляд справи на 02.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.03.2015 розгляд справи було відкладено на 16.03.2015, у зв'язку з неявкою відповідача та продовжено строк розгляду спору, у порядку ст. 69 ГПК України.

03.03.2015 року через канцелярію суду позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 100 501 466,06 грн. заборгованості, з яких: 74 000 000,00 грн. заборгованості по кредиту, 13 941 493,33 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 10 568 821,92 грн. пені, нарахованої за прострочення сплати кредиту та 1 991 150, 81 грн. пені, нарахованої за несвоєчасну сплату процентів.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 55 ГПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) поряду.

Враховуючи те, що у відповідності до вищезазначених норм законодавства, ціну позову вказує позивач, суд зазначає, що має місце нова ціна позову - 100 501 466,06 грн., виходячи з якої й вирішується спір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.03.2015 розгляд справи було відкладено на 30.03.2015, у зв'язку з неявкою відповідача.

Відповідач в судове засідання 30.03.2015 повторно не забезпечив явку свого повноважного представника, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення до суду не надсилав.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали суду надсилалась відповідачу за адресою вказаною в позовній заяві та Спеціальному витягу з ЄДРПОУ, що свідчить про те, що він був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Враховуючи те, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, яких достатньо для об'єктивного вирішення спору по суті, судом закінчено, а також враховуючи приписи статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи, суд, керуючись нормами статті 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 30.03.2015 року оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

12 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрсел» (Позичальник) укладено Договір про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 12-07-11-КЛ.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Банк відкриває Позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом у сумі 33 000 000, 00 грн. терміном користування з 12.07.2011 року по 11.07.2013 року включно.

За користування кредитом встановлюється плата у розмірі 17% річних у національній валюті.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом. Нарахування процентів починається з дня перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку і до закінчення строку користування кредитними коштами, відповідно до п. 1.1., причому день видачі кредитних коштів та їх повернення вважається одним днем. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно,за період з першого календарного дня поточного місяця по останній календарний день поточного місяця, а в останній місяць строку користування кредитом - до дня погашення заборгованості за кредитом. При розрахунку плати за користування кредитом в національній валюті приймається місяць, що дорівнює календарній кількості днів, та рік, що дорівнює 365 днів (високосний рік - 366 днів).

Нараховані проценти за користування кредитом Позичальник перераховує на рахунок Банку щомісячно до передостаннього робочого дня (включно) місяця, наступного за розрахунковим, та в останній день повернення кредиту.

Відповідно до п. 6.3., Банк має право на дострокове розірвання цього Договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором. Банк повідомляє Позичальника про розірвання Договору шляхом направлення письмового повідомлення (цінним листом) на адресу, що вказана у цьому Договорі. Договір вважається розірваним з дати отримання такого повідомлення Позичальником. При цьому Позичальник зобов'язаний повернути повністю суму заборгованості по кредиту та процентах у строк зазначений у повідомленні.

Згідно п. 10.2., договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань.

В подальшому між Банком та Позичальником було укладено низку Додаткових угод до Кредитного договору, за якими, зокрема, змінювалась плата за користування кредитними коштами, змінювався кредитний ліміт та ін.

Зокрема, згідно Додатковою угодою №11 від 02.07.2012 року сторонами було внесено зміни до п. 1.3. Договору, а саме встановлено, що за користування кредитом встановлюється плата у розмірі 28% річних у національній валюті.

Додатковою угодою № 13 від 21.08.2012 року, сторонами було внесено зміни до п. 1.1. Договору, а саме збільшено кредитний ліміт до 74 000 000,00 грн.

Суд встановив, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором № 12-07-11-КЛ виконував належним чином, що підтверджується листами-заявами про надання кредиту та виписками по позичкових рахунках відповідача, копії яких наявні в матеріалах справи).

Відповідач, в порушення умов договору, починаючи з листопада 2012 року припинив сплачувати проценти за користування кредитними коштами, що підтверджується виписками по позичкових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсел».

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензією №796/1 від 18.02.2013 року з вимогами виконати зобов'язання за кредитним договором у строк до 20.03.2013 року, однак, вимоги позивача щодо необхідності погашення заборгованості були залишені відповідачем без задоволення, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись з позовом до суду.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (п. 1 ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Перевіривши правильність нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами, судом встановлено, що надані розрахунки є обґрунтованими та арифметично вірними.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, в судове засідання неодноразово не з'явився, доводів позивача не спростував, доказів, які б свідчили про повну оплату кредитних коштів, а також процентів за користування кредитними коштами не надав, у зв'язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача 74 000 000,00 грн. строкової заборгованості по кредиту та 13 941 493,33 грн. заборгованості за процентами є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи і відповідно підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання з погашення кредиту та відсотків по кредиту, позивачем за період з 26.08.2014 року по 27.02.2015 року нараховано 10 568 821,92 грн. пені за прострочення сплати кредиту та 1 991 150, 81 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів.

Як передбачено п. 7.3. Договору, за несвоєчасне погашення заборгованості за цим Договором, зокрема наданого кредиту, процентів за користування ним, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З розрахунку пені, який долучений до заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що позивачем було нараховано пеню за півроку до подачі заяви про збільшення позовних вимог.

Як встановлено п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відрахування шести місяців від дати пред'явлення вимоги, суперечать вимогам закону і не застосовуються судом.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

Разом з цим, слід зазначити, що у разі якщо розрахунок пені позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р.

Враховуючи вищевикладене, суд позбавлений можливості здійснити власний розрахунок пені у строк, що становить 6 місяців від дня прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, оскільки такий розрахунок буде виходити за межі, заявленого позивачем періоду, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання зобов'язання відповідачем.

З огляду на вказані обставини, суд прийшов до висновку, у задоволенні позовниї вимог про стягнення з відповідача 10 568 821,92 грн. пені за прострочення сплати кредиту та 1 991 150, 81 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів слід відмовити.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 74 000 000,00 грн. строкової заборгованості по кредиту та 13 941 493,33 грн. заборгованості за процентами. В іншій частині позову суд відмовляє.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняті рішення від 20.03.2013 року № 17 та № 18, якими вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» та призначити уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика».

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору (ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до господарського суду з позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет» від 06.12.2012 № 5515-VI визначено, що станом на 01.01.2013 року мінімальна заробітна плата становила 1147, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення 100 501 466,06 грн., тобто за розгляд даного спору мав бути сплачений судовий збір у розмірі 68 820,00 грн.

Враховуючи, що відповідач не звільнений від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача та стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог в дохід Державного бюджету України.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсел» (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Шевченка, 15, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» (01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, 92-94, ) - 74 000 000 (сімдесят чотири мільйона) грн. 00 коп. заборгованості зі сплати кредиту та 13 941 493 (тринадцять мільйонів дев'ятсот сорок одну тисячу чотириста дев'яносто три) грн. 33 коп. заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсел» (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Шевченка, 15, ) в дохід Державного бюджету України - 60 219 (шістдесят тисяч двісті дев'ятнадцять) грн. 36 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 06.04.2015р.

Суддя О.В. Щоткін