КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р. Справа№ 910/21124/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар Бурдейна Н.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

на рішення господарського суду міста Києва

від 02.12.2014 р.

у справі №910/21124/14 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Публічного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 54055,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 49000 грн., пені в розмірі 4435,51 грн., 3% річних в розмірі 620,22 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. у справі №910/21124/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" 49000 (сорок дев'ять тисяч) грн. 00 коп. відшкодування шкоди в порядку регресу, 620 (шістсот двадцять) грн. 22 коп. 3% річних та 1677 (одну тисячу шістсот сімдесят сім) грн. 68 коп. судового збору. В частині стягнення пені відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. у справі №910/21124/14 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2015 р. у справі №910/21124/14 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 25.02.2015 р.

11.02.2015 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява, в якому останній просив розглянути справу за відсутності його представника. Також позивач просив відхилити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015 р. у справі №910/21124/14 розгляд справи №910/21124/14 відкладено на 25.03.2015 р.

В судове засідання апеляційної інстанції 25.03.2015 р. представники сторін не з'явилися.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

31.05.2013 року між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група", як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", як страхувальником, було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-0157/13/0371, предметом якого є страхування транспортного засобу "Фольцваген", державний реєстраційний №АА 9542 ОМ.

22.10.2013 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Фольцваген" державний реєстраційний №АА 9542 ОМ під керуванням водія Дронова Андрія Олександровича та транспортного засобу "Шкода" державний реєстраційний №АА 0207 IP під керуванням водія Кузьміщева Олександра Володимировича.

Згідно довідки ВДАІ №9287728 застрахований автомобіль "Фольцваген" отримав такі механічні пошкодження: передня центральна частина.

Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.11.2013 року у справі №3/489/2412/13 визнано винним Кузьміщева О.В. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. на користь держави.

Отже, Кузміщев О.В. є винною особою у спричиненні пошкоджень автомобілю "Фольцваген", державний реєстраційний № АА 9542 ОМ.

18 грудня 2013 року ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" на підставі звіту № 026/11-2013 від 11 листопада 2013 року та звіту № 2012 від 10 грудня 2013 року було складено страховий акт та розрахунок страхового відшкодування до нього.

На підставі вищевказаних документів ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" здійснила виплату страхового відшкодування на користь страхувальника в розмірі 105885,34 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №23069 від 19.12.2013 року та №23070 від 19.12.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Шкода" державний реєстраційний №АА 0207 IP, на момент ДТП, була застрахована в ПАТ "Українська транспортна страхова компанія" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/2298687, за яким останнє взяло на себе обов'язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільна відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

08.01.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою №11/7812 на виплату страхового відшкодування в порядку регресу, яка отримана відповідачем 17.01.2014 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого листа.

Однак дане звернення позивача залишене відповідачем без належного реагування, сума страхового відшкодування сплачена не була.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлено вище, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Шкода" державний реєстраційний №АА 0207 IP була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) №АС/2298687 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів.

Згідно п. 37.4. ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик має право здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам, організаціям, що надають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, згідно договору (полісу) №АС/2298687, становить 50000,00 грн. на одного потерпілого.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Оскільки, згідно з витягу з бази МТСБУ Договір цивільно-правової відповідальності, укладений між винною особою та відповідачем передбачає франшизу у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень, позивач правомірно зменшив розмір страхового відшкодування фактично виплаченого страхувальнику позивача на розмір франшизи передбаченого договором №АС/2298687.

Як зазначено в постанові пленуму Верховного суду України №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача на відшкодування збитків в розмірі 49000,00 грн., а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Твердження скаржника про те, що рішення про виплату страхового відшкодування в порядку регресу може бути прийнято після отримання відповідачем всіх необхідних документів, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди, зазначаючи при цьому, що відповідачем на день звернення з апеляційною скаргою вживаються заходи щодо отримання інформації відносно зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та щодо надання копій адміністративного матеріалу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи містяться документи про дорожньо-транспортну пригоду, зокрема довідка ВДАІ №9287728 про дорожньо-транспортну пригоду, постанова Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.11.2013 року у справі №3/489/2412/13, якою встановлено, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення Кузьміщевим О.В. правил дорожнього руху України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вищевказані документи були додані позивачем до заяви на виплату страхового відшкодування в порядку регресу №11/7812 від 08.01.2014 р.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 620,22 грн., нарахованої за весь час прострочення грошового зобов'язання, а саме: за період з 17.04.2014 р. по 17.09.2014 р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту статті 979 Цивільного кодексу України, у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату).

Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних так само, як інфляційні втрати на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. Така позиція викладена Верховним судом України в аналізі судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, він вважається таким, що прострочив, відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Здійснений позивачем розрахунок суми 3 % річних в розмірі 620,22 грн. є вірним, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 620,22 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення з відповідач на користь позивача пені в розмірі 4435,51 грн., нарахованої за період з 17.04.2014 р. по 16.07.2014 р. в розмірі 2321,12 грн. та за період з 17.07.2014 р. по 17.09.2014 р. в розмірі 2114,38 грн., є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі, проте сторонами не надано доказів укладення угоди про неустойку, зокрема пені у письмовій формі, що виключає можливість в даному випадку застосування такого виду відповідальності.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. у справі №910/21124/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/21124/14 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко