ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015 року Справа № 904/4544/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Лисенко О.М.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача - Букоємський Р.В., дов. № 14-138 від 13.05.2014р.;

відповідача - Кісілевич Є.Є., дов. № 14/19 від 14.07.2014р.;

ВДВС - не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль», м.Дніпродзержинськ

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року по справі № 904/4544/14

за позовом публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ

до публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» м.Дніпродзержинськ

про стягнення 494 242,63 грн. (скарга на дії ВДВС)

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року у справі № 904/4544/14 (суддя Манько Г.В.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ до Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль», м.Дніпродзержинськ про стягнення 494 242,63 грн. було відмовлено в задоволенні скарги відповідача на дії Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції (а.с.131-133).

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення скарги відповідача; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.25, 65 Закону України «Про виконавче провадження», ст..121-2 ГПК України, п.3.8.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою місцевого господарського суду, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач - ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль», посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, скаргу відповідача на дії Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції - задовольнити, зокрема, з тих підстав, що:

- скаржник зазначає, що під час винесення постанов державним виконавцем було порушено вимоги Інструкції з організації примусового виконання рішень (надалі - Інструкція), відповідно до п. 3.8.6 якої, якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі ДВС в межах регіону, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, звертається до керівника органу ДВС вищого рівня щодо прийняття рішення стосовно об'єднання виконавчих проваджень у зведене чи приєднання виконавчого документа до зведеного та визначення органу ДВС, який буде здійснювати виконання зведеного виконавчого провадження, чого зроблено не було;

- відповідно до ст. 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» було встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна; на сьогоднішній день власником 99,9277 % акцій у статутному фонді ПАТ "Дніпродзержинська ТЕЦ" є Держава Україна в особі Фонду державного майна України; відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; таким чином, оскільки арешт майна фактично є складовою процедури звернення стягнення на майно боржника, яке завершується примусовою реалізацією майна, то дії державного виконавця є незаконними;

- відповідно до ч. 5 ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов'язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій; тобто, в Законі України «Про теплопостачання» чітко визначено, що грошові кошти на цих рахунках не можуть бути використані на задоволення вимог кредиторів, а тому й на них не можуть бути накладені арешти державним виконавцем; відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; таким чином, одним з етапів стягнення є арешт, а оскільки на грошові кошти на рахунках, відкритих відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», не може бути звернено стягнення, то й арешти також не можуть бути накладені.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач проти її задоволення заперечує, посилаючись на відповідність оскаржуваної судової ухвали вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, зазначає, що рішення господарського суду від 29.07.2014р. по цій справі набрало законної сили, на його виконання був виданий наказ, який 20.10.2014р. позивачем був пред`явлений до виконання до органу ДВС; державним виконавцем дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме, ст.ст.25, 32, 52, 57; крім того, позивач зазначає, що п.5 ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» визначений перелік коштів, які не може бути стягнено, але кошти відповідача на арештованих рахунках не підпадають під зазначений перелік.

Заводський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.96 ГПК України, не скористався, як не скористався правом участі в судовому засіданні, передбаченим ст.22 ГПК України; про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.156-163).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.07.2014р рішенням господарського суду Дніпропетровської області по цій справі було задоволено позов публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ до публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" м.Дніпродзержинськ про стягнення 494242,63 грн., стягнено з відповідача на користь позивача 409 500,02 грн. інфляційних втрат, 84 742,61 грн. - 3% річних, 9884,85 грн. судового збору (а.с.58-59).

Вищезазначене рішення господарського суду Дніпропетровської області в апеляційній та касаційній інстанції не оскаржувалось учасниками судового процесу, отже, у відповідності до ст. 115 ГПК України набрало законної сили та є обов`язковим на всій території України.

15.08.2014р. на виконання вищезазначеного рішення господарського суду було видано наказ, який 26.08.2014р. направлено стягувачу (а.с.60).

06.11.2014р. державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 45289961 з примусового виконання наказу господарського суду від 15.08.2014р. (а.с.64). Зазначеною постановою було накладено арешт на майно боржника в межах суми боргу - 504 127,48 грн.

Також, 06.11.2014р. в межах виконавчого провадження № 45289961 державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції була винесена постанова про арешт коштів боржника - ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» в межах суми 504 127,48 грн. на рахунках в кількості 14 штук (а.с.65).

21.11.2014р. відповідач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції (а.с.62-80), яку обґрунтував тим, що державним виконавцем були порушені вимоги п.п.3.8.4, 3.8.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки останнім відкрито провадження попри те, що відносно боржника (відповідача) існує зведене виконавче провадження, при наявності якого державний виконавець не має права вчиняти жодних дій до встановлення органу ДВС, який буде здійснювати таке провадження. Крім того, дії державного виконавця суперечать вимогам ст.ст.1, 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» відповідно до якої встановлюється мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств частка держави в яких становить не менше 25%, а оскільки підприємство-боржник (відповідач) є державним з часткою 99,9277%, а арешт майна фактично є складовою процедури звернення стягнення на майно, яке завершується процедурою реалізації, тому дії державного виконавця є незаконними. Також скаржник зазначив, що державним виконавцем був накладений арешт і на рахунки зі спеціальним режимом використання, що суперечить ч.5 ст.19-1 Закону України «Про теплопостачання».

03.12.2014р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області зазначену скаргу відповідача було прийнято до розгляду (а.с.81).

19.01.2015р. до господарського суду Дніпропетровської області надійшли заперечення Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ на скаргу відповідача (а.с.89-102). Державним виконавцем спростовано доводи відповідача щодо порушення вимог закону, зазначено, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження 06.11.2014р. та накладенням арешту на кошти боржника державним виконавцем встановлена наявність зведеного виконавчого провадження, тому постановою від 06.11.2014р. було зупинено виконавче провадження № 45289961 (а.с.99, на звороті), постановою від 19.11.2014р. Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області вирішено передати вищезазначене провадження до обласного відділу примусового виконання рішень (а.с.100-101) та постановою державного виконавця Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ від 27.11.2014р. виконавче провадження № 45289961 передано до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.101, на звороті). Крім того, відповідно до листа Територіально відокремленого безбалансового відділення І-А типу № 1003/0564 ПАТ «Державний ощадний банк України» від 20.11.2014р. № 1385/1 арешт на розрахункові рахунки відповідача зі спеціальним режимом використання не був накладений (а.с.102).

03.02.2015р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області по цій справі було відмовлено в задоволенні скарги відповідача на дії заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ (а.с.131-133). Зазначений процесуальний документ і є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-ХІV (в редакції ЗУ від 28.12.2014р. № 78-VІІІ) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання та він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника.

Згідно з п. 3.8.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі ДВС в межах регіону, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, звертається до керівника органу ДВС вищого рівня щодо прийняття рішення стосовно об'єднання виконавчих проваджень у зведене чи приєднання виконавчого документа до зведеного та визначення органу ДВС, який буде здійснювати виконання зведеного виконавчого провадження.

Отже, постановою про відкриття виконавчого провадження ніяким чином не порушуються права відповідача в розумінні ст.1 ГПК України, жодного доказу, підтверджуючого факт порушення прав скаржника в розумінні ст.ст.32, 36 ГПК України матеріали справи не містять, такі докази не надавались відповідно до ст.33 ГПК України судам обох інстанцій.

Статтею 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001р. № 2864-ІІІ (в редакції ЗУ від 22.12.2011р. № 4212-VІ) визначено, що під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється, зокрема, шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою.

Отже, згідно з цим Законом погашення боргу в межах виконавчого провадження може бути здійснено за рахунок звернення стягнення на рухоме майно боржника та/або на його кошти.

В п.3.3 Рішення Конституційного Суду України від 10.06.2003р. № 11-рп/2003 по справі № 1-11/2003 за конституційним поданням 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» зазначено, що такий мораторій не поширюється на відчуження рухомого та іншого майна підприємств, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності, а також на продаж об'єктів нерухомого майна та інших засобів виробництва, що забезпечують виробничу діяльність підприємства-боржника у процедурі його санації.

Пунктом 3.6 вищезазначеного Рішення Конституційного Суду України визначено, що цей Закон не порушує конституційної вимоги обов'язковості судових рішень; рішення судів про примусове відчуження майна таких підприємств, залишаються в силі, а їх виконання призупиняється до вдосконалення механізму примусової реалізації майна.

Натомість, зазначеним судовим рішенням по цій справі стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти, а не звернуто стягнення на майно. Крім цього, скаржником не доведено жодним доказом в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, що арешт накладений на майно, визначене ст.2 вищезазначеного Закону, а отже, на це майно поширюється режим мораторію.

Частиною 5 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення; звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника; боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення; черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Згідно з ч.5 ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають стягненню в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки"; суми авансових платежів та попередньої оплати за контрактами підприємств суднобудівної промисловості (клас 30.11 група 30.1 розділ 30, клас 33.15 група 33.1 розділ 33 КВЕД ДК 009:2010), отримані від замовників морських, річкових суден, інших плавучих засобів та суднової техніки, суднових двигунів, суднових приладів і оснащення або від замовників ремонту, модернізації морських, річкових суден, інших плавучих засобів та суднової техніки, суднових двигунів, суднових приладів і оснащення, а також кошти у вигляді кредитів, які зазначені підприємства спрямовують на фінансування будівництва або ремонту морських, річкових суден, а також на виготовлення або ремонт суднової техніки, суднових двигунів, суднових приладів і оснащення, що перебувають на окремих рахунках зазначених підприємств.

Отже, на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відповідача із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків, про які зазначає останній у скарзі, може бути накладено арешт. Будь-яких винятків щодо інших рахунків Закон України «Про виконавче провадження» не містить.

Оскільки за результатами розгляду скарги відповідача на дії державного виконавця Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ було встановлено, що останнім дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження» при здійсненні виконавчого провадження, то господарським судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні скарги ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль».

Щодо доводів скаржника про те, що дії державного виконавця суперечать вимогам ст.ст.1, 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», то, як зазначалось вище, останнім не доведено жодним доказом, що арешт накладений саме на нерухоме майно, яке визначене в ст.2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна». Також слід зазначити, що арешт майна боржника не завжди завершується його примусовою реалізацією.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі господарського суду від 03.02.2015р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не є підставами скасування або зміни ухвали господарського суду, правові підстави задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ч. 3-5 ст.49, ст.ст.99, 101, 103-106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року у справі № 904/4544/14 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Матеріали справи повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07.04.2015р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В.Джихур

Суддя О.М.Лисенко