ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року Справа № 16/146

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого судді Кузьменка М.В.,

суддів Васищака І.М.,

Студенця В.І.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чиста Вода-Ізюм"
на рішення господарського суду Закарпатської області від 01.09.2014 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 р.
у справі № 16/146 господарського суду Закарпатської області

за позовомВиконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області

до третя особа проУжгородської міської ради Закарпатської області; Товариства з обмеженою відповідальністю "Чиста Вода-Ізюм" Комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгород" визнання недійсним концесійного договору
за участю представників:

ВК Ужгородської міської ради Закарпатської області - Подсоліна Л.В.;

Ужгородської міської ради Закарпатської області - не з'явилися;

ТОВ "Чиста Вода-Ізюм" - Клименко І.В.;

КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгород" - не з'явилися;

в с т а н о в и л а :

Виконавчий комітет Ужгородської міської ради Закарпатської області звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовом та просив суд визнати недійсним концесійний договір від 04.11.2010 р., укладений між Ужгородською міською радою Закарпатської області в особі Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Ужгородської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чиста Вода-Ізюм".

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до Закону України "Про концесії", концесієдавцем може бути тільки орган місцевого самоврядування. Між тим, концесієдавцем згідно умов оспорюваного договору є Комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Ужгородської міської ради, яке не є органом місцевого самоврядування. Крім того, позивач посилається на те, що особа, яка підписала договір від імені концесієдавця, не була директором підприємства, а отже, не мала права на підписання відповідного договору.

Таким чином, оспорюваний договір, на думку позивача, у відповідності до ст. 215 ЦК України має бути визнаний недійсним (т.1 а.с.2-6).

Відповідач-1 у справі - Ужгородська міська рада Закарпатської області та третя особа - Комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Ужгородської міської ради у письмових поясненнях по справі підтримали позовні вимоги (т.1 а.с.89-90, 93-94).

Відповідач-2 у справі - ТОВ "Чиста Вода-Ізюм" у відзиві на позов проти задоволення заявлених вимог заперечує, посилаючись на відповідність концесійного договору вимогам чинного законодавства (т.1 а.с.165-169).

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 01.09.2014 р. позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що концесієдавцем, в силу ст. 1 Закону України "Про концесії" та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", може бути виключно орган місцевого самоврядування. Оскільки оспорюваний договір укладено концесієдавцем - Комунальним підприємством "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Ужгородської міської ради, то відповідний договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, судом встановлено, що Орловський В.А., який підписав договір від імені Комунального підприємства, не був на момент підписання договору директором концесієдавця (т.2 а.с.141-146).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 р. рішення господарського суду Закарпатської області від 01.09.2014 р. залишено без змін (т.2 а.с.229-234).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, ТОВ "Чиста Вода-Ізюм" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням судами норм матеріального та процесуального права (т.3 а.с.20-26).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті заявлених вимог, суд першої інстанції, та, переглядаючи прийняте рішення в апеляційному порядку, апеляційна інстанція встановили наступні обставини.

Рішенням Ужгородської міської ради V сесії V скликання від 02.11.2010 р. № 1646 вирішено визнати переможцем концесійного конкурсу по об'єкту права комунальної власності територіальної громади міста Ужгорода КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" - Товариство з обмеженою відповідальністю "Чиста вода-Ізюм"; Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради укласти концесійний договір відповідно до умов конкурсу та конкурсної пропозиції.

Рішенням Ужгородської міської ради V сесії V скликання від 04.11.2010 р. № 1648 внесено зміни до попереднього рішення ради, зокрема, уповноважено КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгород" укласти концесійний договір відповідно до умов конкурсу та конкурсної пропозиції.

На підставі вказаних рішень Ужгородської міської ради між Ужгородською міською радою в особі КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" та ТОВ "Чиста вода - Ізюм" укладено концесійний договір від 04.11.2010 р., згідно умов якого концесієдавець надає на 50 років концесіонеру право здійснювати управління (експлуатацію) об'єкта концесії з метою задоволення громадських потреб у сфері централізованого водопостачання та водовідведення за умови сплати концесійних платежів та виконання інших умов договору; об'єктом концесії є цілісний майновий комплекс - Комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Ужгородської міської ради (п.п. 1,2 договору).

Даний договір за своєю правовою природою є договором концесії, що вірно визначено судами першої та апеляційної інстанцій.

Так, в силу ст. 1 Закону України "Про концесії" договір концесії (концесійний договір) - договір, відповідно до якого уповноважений орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (концесієдавець) надає на платній та строковій основі суб'єкту підприємницької діяльності (концесіонеру) право створити (побудувати) об'єкт концесії чи суттєво його поліпшити та (або) здійснювати його управління (експлуатацію) відповідно до цього Закону з метою задоволення громадських потреб; концесієдавець - орган виконавчої влади або відповідний орган місцевого самоврядування, уповноважений відповідно Кабінетом Міністрів України чи органами місцевого самоврядування на укладення концесійного договору.

Предметом спору у даній справі є дійсність вказаного договору.

Як на підставу недійсності цього договору позивач посилається на те, що в силу ст. 1 Закону України "Про концесії" та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", може бути виключно орган місцевого самоврядування. Оскільки оспорюваний договір укладено концесієдавцем - Комунальним підприємством "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Ужгородської міської ради, то відповідний договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, Орловський В.А., який підписав договір від імені Комунального підприємства, не був на момент підписання договору директором концесієдавця.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, врахував такі доводи позивача.

Однак, зазначені висновки судів є передчасними та такими, що зроблені з неповним з'ясуванням обставин справи.

Так, встановивши, що спірний договір від імені Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Ужгородської міської ради підписано Орловським В.А., який на момент підписання договору не був директором підприємства, суди не з'ясували, чи наявні в матеріалах справи підтверджуючі вказану обставину докази.

Крім того, зазначивши про те, що договір укладено концесієдавцем - Комунальним підприємством "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Ужгородської міської ради, що суперечить положенням Закону України "Про концесії" та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", суди не врахували, що відповідно до преамбули концесійного договору, його укладено, зокрема, Ужгородською міською радою в особі Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Ужгородської міської ради. При цьому, в розділі "Юридичні адреси та розрахункові рахунки сторін" міститься печатка Ужгородської міської ради та підпис Секретаря ради.

Враховуючи неповне з'ясування обставин справи, що є порушенням норм процесуального права, які не можуть бути виправлені касаційною інстанцією, з огляду на визначені ст. ст. 1115, 1117 ГПК України повноваження, рішення господарського суду Закарпатської області від 01.09.2014 р. та постанова Львівського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 р. підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чиста Вода-Ізюм" задовольнити.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 р. та рішення господарського суду Закарпатської області від 01.09.2014 р. у справі № 16/146 скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Васищак І.М.

Студенець В.І.