номер провадження справи 20/55/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015 Справа № 908/1370/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БОККО" (25006, м. Кіровоград, вул. В.Перспективна, буд. 62, оф. 4)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" (69600, м. Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, буд. 3)

про стягнення суми 8 307,76 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - Романенко М.В. (дов. № 1/05-рн від 30.12.2014 р.);

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 8307,76 грн., із яких: 6763,20 грн. сума заборгованості за поставлений товар, 736,33 грн. пені, 730,95 грн. інфляційних втрат, 77,28 грн. процентів річних.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.03.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1370/15-г, справі присвоєно номер провадження 20/55/15, справу призначено до розгляду на 31.03.2015 р.

У судовому засіданні 31.03.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. 25.03.2015 р. поштою від позивача до суду надійшов лист (вих. № 087/15 від 23.03.2015 р.), відповідно до якого позивач на виконання ухвали суду від 06.03.2015 р. надсилає витребувані оригінали доказів, доданих до позову. Повідомляє, що позивачем складений акт звірки взаєморозрахунків, який направлений на адресу відповідача для підписання. Станом на дату направлення даного листа суду, підписаного акту звірки на адресу позивача не надходило. Відповідно до заяви позивача вих. № 086/15 від 23.03.2015 р., яка надійшла до суду 25.03.2015 р., позивач зазначає про неможливість прибуття представника позивача для участі в судовому засіданні 31.03.2015 р., просить розгляд справи провести без участі представника ТОВ «БОККО». Зазначено, що викладені у позовній заяві вимоги ТОВ «БОККО» підтримує в повному обсязі.

Позовні вимоги, згідно з позовною заявою, мотивовано наступним. Позивачем за умовами договору поставки № К003088 від 26.04.2011 р. та специфікації № 26 від 11.09.2014 р. до договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 8454,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 665 від 02.10.2014 р. Відповідач сплатив аванс 30.09.2014 р. у розмірі 20% від вартості товару, що становить 1690,80 грн., а 80% вартості товару, що складає 6763,20 грн., відповідач не оплатив. Згідно з прохальною частиною позовної заяви, просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 8307,76 грн., із яких: 6763,20 грн. сума заборгованості за поставлений товар, 736,33 грн. пені за період із 13.10.2014 р. по 28.02.2015 р., 730,95 грн. інфляційних втрат за період із жовтня 2014 р. по січень 2015 р., 77,28 грн. процентів річних за період із 13.10.2014 р. по 28.02.2015 р., також просить стягнути понесені судові витрати у сумі 3327,00 грн., із них: 1817,00 грн. судового збору, 1500,00 грн. витрат на правову допомогу (оплата послуг адвоката). Позов обґрунтовано ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідач у письмовому відзиві зазначив, що не погоджується із заявленим позивачем до стягнення розміром витрат на правову допомогу, вважає, що заявлені до відшкодування витрати на оплату послуг адвоката є завищеними. Вважає, що дана справа є досить простою, витрати на оплату послуг адвоката в цій справі в сумі 1500,00 грн. не відповідають принципу «розумної необхідності», відповідних доказів на підтвердження розумності цих витрат позивачем не надано. Просить зменшити розмір витрат на правову допомогу до суми, що не перевищує 300,00 грн.

У судовому засіданні представник відповідача усно підтвердив отримання товару за договором поставки № К003088 від 26.04.2011 р. та наявність заборгованості в сумі 6763,20 грн.

Суд визнав можливим розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності позивача на підставі наявних у справі документів.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судовому засіданні, вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

26.04.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "БОККО" (постачальник за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством "Запоріжтрансформатор" (покупець за договором, відповідач у справі) було укладено договір поставки № К003088, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити в обумовлені строки покупцю товар, а покупець зобов'язався прийняти товар і сплатити за нього грошові кошти. Поставці по даному договору належить товар: інструмент, матеріали інструментального призначення та обладнання (п.п. 1.1, 2.1).

Відповідно до п.п. 2.2, 3.1 загальна кількість товару, яка належить поставці, його дольове співвідношення (асортимент, номенклатура) по сортам, групам, підгрупам, видам, маркам, типам, розмірам визначається специфікаціями, які є невід'ємною частиною даного договору. Строк поставки товару зазначається в відповідних специфікаціях.

Приймання товару по кількості та якості проводиться по транспортним та супровідним документам, які надаються постачальником (п. 3.4).

У розділі 5 договору сторони узгодили ціну товару та порядок оплати. Відповідно до п. 5.1 ціна товару визначається специфікаціями, які є невід'ємною частиною даного договору.

Ціна договору на момент його укладення (специфікація № 1 до даного договору) складає 4740,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% 790,00 грн. Ціна договору коригується сторонами шляхом зазначення в цьому в послідуючих специфікаціях (п. 5.2).

Згідно з п. 5.4 покупець оплачує товар в слідуючому порядку: 100% на протязі 7 календарних днів із моменту поставки товару (дата поставки визначається на момент підписання накладної уповноваженими представниками сторін), якщо інше не передбачено в специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п. 7.1 (в редакції додаткової угоди № 5 від 29.10.2014 р.) даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 р.

Сторонами 11.09.2014 р. було підписано специфікацію № 26 до договору № К003088, відповідно до якої позивач зобов'язався поставити відповідачу товар (дискова пилка, пилка твердосплавна) на загальну суму 8454,00 грн. із урахуванням ПДВ 20%. Строк поставки, відповідно до п. 3 специфікації, на протязі 30 календарних днів із моменту підписання специфікації, з правом дострокової поставки. Згідно з п. 4 специфікації, ціна договору з урахуванням даної специфікації складає 131585,63 грн., в т.ч. ПДВ 20% 21930,94 грн.

У пункті 5 специфікації сторони визначили умови оплати: 20% вартості товару - авансовий платіж, 80% на протязі 10 календарних днів із моменту поставки товару на склад покупця.

12.09.2014 р. позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 693 на суму 8454,00 грн. Відповідач згідно з платіжним дорученням № 6833 від 30.09.2014 р. здійснив оплату суми 1690,80 грн. із призначенням платежу: «передпл. за пилу зг. рах. 693 від 12.09.14 р. та дог. К003088 від 26.04.11 р. у т.ч. ПДВ 20% - 281,80 грн.».

Згідно з видатковою накладною № 665 від 02.10.2014 р. за умовами договору № К003088 та специфікації № 26 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 8454,00 грн. Товар отриманий уповноваженою особою відповідача за довіреністю № 26896 від 02.10.2014 р.

Враховуючи наявну заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом, за яким порушено провадження у даній справі.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору, відповідно до ст. 631 ЦК, є час протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджено усними поясненнями представника відповідача, позивачем за договором поставки № К003088 від 29.04.2011 р. та специфікації № 26 від 11.09.2014 р. був поставлений відповідачу товар на загальну суму 8454,00 грн.

Отримання товару за видатковою накладною № 665 від 02.10.2014 р. здійснювалося представником відповідача на підставі довіреності № 26896 від 02.10.14 р.

Як вбачається з платіжного доручення № 6833 від 30.09.2014 р., оплата за отриманий товар була здійснена відповідачем частково на суму 1690,80 грн., що становить 20% від суми товару. Заборгованість за отриманий товар становить суму 6763,20 грн.

Відповідач укладення договору поставки № К003088 від 29.04.2011 р. не заперечив, отримання товару за видатковою накладною, яку покладено в підставу позову, не спростував.

Позовна вимога про стягнення суми основного боргу в розмірі 6763,20 грн. є обґрунтованою, доведеною, основаною на законі.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь пені в сумі 736,33 грн. за період із 13.10.2014 р. по 28.02.2015 р. включно.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пунктах 6.3.1.1, 6.3.1.2 договору поставки № К003088 сторони встановили, що за прострочення виконання зобов'язань по даному договору винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1% від ціни невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення. Пеня за порушення грошового зобов'язання по даному договору обмежується розміром в порядку, передбаченими законами.

Згідно з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків є доведеним. Вимога про стягнення пені заявлена обґрунтовано. Разом з тим, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки при вирахуванні кількості днів у періоді нарахування - 138 днів, тоді як за заявлений позивачем період з 13.10.2014 р. по 28.02.2015 р. включно кількість днів складає - 139. Пеня за період із 13.10.2014 р. по 28.02.2015 р. включно становить суму 750,81 грн. Враховуючи приписи ст. 83 ГПК України, суд не виходить за межі позовних вимог, із відповідача стягується пеня в сумі 736,33 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суми 77,28 грн. 3% річних, нарахованих за період із 13.10.2014 р. по 28.02.2015 р. включно, та суми 730,95 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період із жовтня 2014 р. по січень 2015 р. включно.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.1.1 договору поставки № К003088 сторони встановили, що за прострочення виконання грошового зобов'язання винна сторона зобов'язана сплатити іншій стороні проценти в розмірі 3% річних від несплаченої суми.

При розрахунку 3% річних позивач допустив помилки при вирахуванні кількості днів у періоді нарахування. Так, позивачем визначений період нарахування 3% річних із 13.10.2014 р. по 28.02.2015 р. включно, що становить 139 днів прострочення, тоді як позивачем зазначено - 138 днів. Здійснивши перерахунок 3% річних у визначений позивачем період (з 13.10.2014 р. по 28.02.2015 р. включно), судом встановлено, що до стягнення за заявлений позивачем період належить сума 77,27 грн. 3% річних.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що позивач нараховує інфляційні втрати з жовтня 2014 р.

У пункті 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Враховуючи, що поставка товару була здійснена 02.10.2014 р., втрати від інфляції слід розраховувати, починаючи з листопада 2014 р. До стягнення з відповідача належить сума 555,30 грн. інфляційних втрат, розрахованих за період із листопада 2014 р. по січень 2015 р. включно.

На підставі викладеного, позов у цілому задовольняється частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір суд вважає за необхідне покласти повністю на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильний дій.

Крім судових витрат на судовий збір, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу (послуги адвоката) в 1500,00 грн.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить і оплата послуг адвоката. Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем до позовної заяви додано копію свідоцтва № 422 про право заняття адвокатською діяльністю Майстренко О.М., оригінал договору про надання правової допомоги від 12.02.2015 р., предметом якого є зобов'язання адвоката Майстренко О.М. надавати позивачу (замовнику за договором) правову допомогу з питання підготовки позовної заяви до господарського суду Запорізької області щодо стягнення заборгованості та штрафних санкцій з ПАТ «Запоріжтрансформатор» за товар, поставлений на підставі договору поставки № К003088 від 26.04.2011 р. та надання іншої правової допомоги після відкриття провадження у судовій справі за позовом замовника. Між позивачем та адвокатом Майстренко О.М. підписано акт від 28.02.2015 р. про здійснення правової допомоги (оригінал міститься в матеріалах справи), відповідно до якого всього виконавцем (адвокатом) надано, а замовником отримано та оплачено правової допомоги на загальну суму 1500,00 грн. Відповідно до копії розрахункової квитанції серії ЛВАК № 06156 адвокатом Майстренко О.М. прийнято суму 1500,00 грн. оплати правової допомоги з метою підготовки та подання позовної заяви до господарського суду Запорізької області про стягнення боргу з ПАТ «Запоріжтрансформатор».

Суд вважає заявлену суму 1500,00 грн. послуг адвоката не співрозмірною з заявленою сумою позову. Суд зауважує, що спір щодо стягнення 8307,76 грн. не представляє складності, оскільки до стягнення заявлена основна сума заборгованості за однією видатковою накладною, та нараховані на суму заборгованості пеня, 3% річні та інфляційні втрати. Відповідач не заявив заперечень по суті спору. У судовому засіданні адвокат не брав участі, справа розглянута в одному судовому засіданні.

Згідно з п. 11 Інформаційного листа ВГСУ N 01-8/155 від 13.02.2002 р., вирішуючи питання про розподіл витрат, які підлягають сплаті за послуги адвоката, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням матеріалів конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Аналогічні положення викладені у п.6.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р.

На підставі викладеного, враховуючи співрозмірність заявлених вимог, розумність та справедливість, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму 750,00 грн. витрат на правову допомогу (з оплати послуг адвоката).

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» (69600, м. Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БОККО» (25006, м. Кіровоград, вул. Велика Перспективна, буд. 62, оф.4, код ЄДПОУ 36905104) грошові кошти в сумі 8132 (вісім тисяч сто тридцять дві) грн. 21 коп.,( з яких: 6763 (шість тисяч сімсот шістдесят три) грн. 20 коп. заборгованості за поставлений товар, 736 (сімсот тридцять шість) грн. 33 коп. пені, 555 (п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 30 коп. інфляційних втрат, 77 (сімдесят сім) грн. 27 коп. 3% річних), суму 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору, 750 (сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 06 квітня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.