РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015Справа №910/315/15-г
За позовом Підприємства із іноземними інвестиціями "Лукойл - Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Темпус"

про звернення стягнення на майно 105 576,71 грн.

третя особа на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Олга-торг"

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача Журавльов О.С. (дов. №185 від 31.12.2014)

від відповідача Бобровська А.О. (дов. від 01.01.2015)

від третьої особи: не з'явився

В судовому засіданні 30.03.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.01.2015 Підприємство із іноземними інвестиціями "Лукойл - Україна" звернулося з позовною заявою № 04/1 від 05.01.2015 до Господарського суду міста Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю "Темпус", за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Олга-торг" про звернення стягнення на майно 105 576,71 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що на думку позивача, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов'язки за договором № КІ201002092/10/1521 від 25.06.2015, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 105 576,71 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2015 порушено провадження у справі №910/315/15-г та призначено розгляд справи на 04.02.2015.

04.04.2015 в судовому засіданні оголошено перерву до 25.02.2015

В судове засідання, призначене на 25.02.2015, представники позивача та відповідача з'явились.

В судове засідання, призначене на 25.02.2015, представник третьої особи не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладав розгляд справи на 11.03.2015.

В судове засідання, призначене на 11.03.2015, з'явились представники позивача та відповідача, надали пояснення по суті справи.

В судове засідання, призначене на 11.03.2015, представник третьої особи не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні, призначеному на 11.03.2015, представники позивача та відповідача заявили клопотання про продовження строків розгляду справи на 15 днів.

Суд задовольни вказане клопотання, продовжив розгляд справи на 15 днів, а також відклав розгляд справи на 30.03.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2015 продовжено строк розгляду спору, прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

В судове засідання, призначене на 30.03.2015, з'явились представники позивача та відповідача, надали пояснення по суті справи.

В судове засідання, призначене на 30.03.2015, представник третьої особи не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Підприємством з іноземними інвестиціями "Лукойл-Україна" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Олга-торг" укладено договір №КІ201002092/10/1521 від 25.06.2010.

Відповідно до п.1.1 вказаного вище договору, постачальник (позивач) зобов'язався передати у власність покупця (відповідача) товар в обсязі, розрахованому виходячи з добового ліміту карти (покупця), а покупець прийняти та оплатити товар.

Згідно з п.1.2 договору, отримання товару здійснюється покупцем на АЗС з використання паливних карт.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

24.06.2014 між Підприємством з іноземними інвестиціями "Лукойл-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Темпус" укладено договір застави посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алешко І.В. та зареєстрований в реєстрі за №14/773.

Відповідно до п.1.1 зазначеного договору, заставодавець з метою забезпечення виконання основного зобов'язання, що випливає з основного договору, а заставодержатель (позивач) прийняв у заставу предмет застави, в порядку та на умовах визначених цим договором, в силу чого заставодержатель (позивач) має право, в разі невиконання заставодавцем (відповідачем) основного зобов'язання, одержати задоволення з вартості предмета застави переважно перед іншими кредиторами.

Згідно договору застави, "основний договір" - цей договір забезпечує виконання позичальником зобов'язань, що випливають з умов договору № КІ201002092/10/1521 від 25.06.2010, укладеного між заставодержателем та позичальником, а також усі додаткові договори та додатки до нього, які були та будуть укладені до закінчення строку дії договору № КІ201002092/10/1521 від 25.06.2010, укладеного між заставодержателем та позичальником;

Основне зобов'язання - зобов'язання позичальника перед заставодержателем, що випливають із умов основного договору, а саме:

- сплатити заставодержателю у строки, зазначені у п. 3.1 Основного договору, грошові кошти у розмірі 600 000 грн. відповідно до п.1.6 основного договору,

- сплатити на користь заставодержателя штрафні санкції у випадку неналежного виконання зобов'язань за основним договором;

- відшкодувати заставодержателю збитки в повному обсязі, під якими розуміються витрати, зроблені заставодержателем, втрата ним грошових коштів, а також недоодержані ним доходи.

Відповідно до ч.1 статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше вставлено законом (право застави).

Згідно статті 1 Закону України "Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 11 Закону України "Про заставу" передбачено, що сторонами договору застави (заставодавцем і заставодержателем) можуть бути фізичні, юридичні особи та держава. Заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Відповідно положенням ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 590 ЦК України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк.

Аналогічні норми передбачені ст. ст. 19, 20 Закону України "Про заставу".

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Така ж норма закріплена в ст. 202 ГК України.

Представник позивача в засіданні суду зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Олга-торг" здійснило оплату заборгованості, внаслідок провадження у справі в частині звернення стягнення на заставлене майно (транспортні засоби) за договором застави від 24.06.2014 в сумі 42 556, 01 грн. підлягає припиненню.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд звертає увагу, що припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент подання позову (порушення провадження у справі) та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18.

Разом з тим, з наданих відповідачем суду копій договору про залік зустрічних однорідних вимог від 23.03.2015 на користь позивача на загальну суму 42 556 грн.

Провадження у даній справі порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2015.

За таких обставин, суд приходить до висновку про припинення провадження у справі в частині звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 60 406,67 грн., нарахованого позивачем на підставі п.8.1 договору застави суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов'язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Згідно ч. 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як вбачається зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, передбачених п. 5.3 цього договору, заставодержатель має право вимагати від заставодавця сплати штрафу у розмірі 5% від вартості предмета застави, що визначена в цьому договорі.

Згідно з п. 5.3 договору застави заставодавець, зокрема, зобов'язаний на період фактичної дії цього договору застрахувати за свій рахунок предмет заставви на користь заставодержателя від усіх видів ризиків (в тому числі від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування) у страховій компанії, та надати заставодержателю копію договору страхування (страхового полісу).

На виконання вказаного обов'язку відповідачем додано до матеріалів належним чином завірену копію договору № 251.992379341.20223 добровільного страхування майна від 07.07.2014 (оригінал оглянутий в судовому засіданні).

Виходячи з встановлених судом обставин щодо виконання відповідачем свого обов'язку щодо страхування предмету застави, суд не вбачає підстав для застосування до відповідача такого виду відповідальності як штраф, що передбачений умовами п. 8.1 договору застави.

Разом з тим, суд вважає помилковим посилання позивача на порушення відповідачем п. 4.2 договору застави, яким визначено, що заставодавець зобов'язаний протягом 30 робочих днів з дати укладення цього договору застрахувати предмет застави, та надати заставодержателю копію договору страхування (страхового полісу), оскільки за порушення п. 4.2 договору застави, згідно з п. 4.5 цього ж договору позивач має право на власний вибір застрахувати на підставі цього договору предмет застави за власний рахунок, на свою користь, з подальшим відшкодуванням всіх здійснених платежів з заставодавця, з чим останній погоджується; вимагати сплати штрафу у розмірі 5% відсотків від суми основного зобов'язання; вимагати дострокового виконання основного зобов'язання за основним договором.

Тобто за порушення умов, викладених в п. 4.2 договору застави, відповідач несе відповідальність, визначену в п.4.5 цього ж договору.

В даному випадку позивач наполягає на стягненні з відповідача штрафу саме на підставі п. 8.1 договору, а тому нарахування штрафу в розмірі 60 406,67 грн. є безпідставним.

За таких обставин суд відмовляє в стягненні з відповідача 60 406, 67 грн. штрафу.

Окрім того, Пунктом 3 додаткової угоді від 24.06.2014 до договору № КІ201002092/10/1521 від 25.06.2010 року передбачено право ПП «ЛУКОЙЛ-Україна» стягнути з ТОВ «ОЛГА-Торг» деню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожний дінь прострочення. Сума пені за прострочення платежу станом на 31.12.2014 року склала 2614,03 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог,що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтерес и другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншим законом або договором.

Відповідно зі ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Статтею 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання.

Статтею 590 ЦК України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк.

Аналогічні норми передбачені ст.ст. 19,20 Закону України «Про заставу».

Таким чином, з урахуванням встановлених у справі обставин та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Підприємства із іноземними інвестиціями "Лукойл - Україна" про звернення стягнення на предмет застави підлягають задоволенню шляхом звернення стягнення на предмет застави з визначенням способу реалізації - продаж предмета застави на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, ст. 80 ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В частині звернення стягнення заставного майна на суму 42 556,02 грн. - припинити.

2. Позов - задовольнити частково.

3. Звернути стягнення на заставлене майно транспортні засобі марки MAN, моделі-TGA 18.440, тип Вантажній сідловий тягач-Е, держ. номер АА2453МТ, 2007 року випуску, номер кузова WMAH06ZZ98W107034; марки MAN, моделі- TGA 18.440, тип Вантажній сідловий тягач-Е, держ. номер АА2454МТ, 2007 року випуску, номер кузова WMAH06ZZ68W100820; транспортний засіб марки SCHMITZ, модель -SCS 24L, тип -Н/ПР- БОРТОВИЙ-ТЕНТОВАНИЙ НАПІВПРИЧІП, держ. номер АА9581ХО, номер кузова WSM7997, 2007 року випуску, які належать Товариству з обмеженою відальністю «Темпус» (м. Київ, вул. Смирнова-Ласточкіна, 3/5, Код в ) за договором застави від 24.06.2014 р. заставною вартістю 703 432 грн-. для погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛГА-Торг» (04050, м. Київ, вул. Софійська, 10-А, Код ЕДРПОУ 35031638) перед Підприємством з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» (м. Київ, вул. Верхній Вал, 68, Код ) за Договором КІ201002092/10/1521 від 25.06.2010 року пені - у розмірі 2614,03 грн. (дві тисячі шістсот - :тирнадцять грн. 03 коп.) грн.

4. Стягнути з Товариству з обмеженою відальністю «Темпус» (м. Київ, вул. Смирнова-Ласточкіна, 3/5, Код в ) на користь Підприємством з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» (м. Київ, вул. Верхній Вал, 68, Код та 52 (п'ятдесят дві) грн. 37 коп. - суму судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 03.04.3015

Суддя М.О. Лиськов