ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.03.15р. Справа № 904/2366/15

За позовом: Запорізького виробничого підприємства "НЕОН" УТОГ, м. Запоріжжя

До: Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг

Про: стягнення 11 438,06 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від відповідача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Запорізьке виробниче підприємство «НЕОН «УТОГ» (позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ( відповідач) про стягнення 11 438, 06 грн. заборгованості ( в т.ч. : 9 520, 00 грн. - основна заборгованість; 1031, 55 грн. - пеня; 781, 66 грн. - інфляційні втрати та 104, 85 грн. - 3% річних) за договором поставки №746 від 26.06.14р. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх обов'язків за договором в частині своєчасної оплати вартості виготовленого та поставленого товару.

ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ( відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що сторони уклали третейську угоду у вигляді третейського застереження в договорі (п. 9.2.) та домовилися передавати будь-які спори на розгляд Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група». Враховуючи вищевикладене просить суд припинити провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов до висновку про припинення провадження у справі з огляду на наступне.

Пунктом 9.1. договору поставки № 746 від 26.06.2014р. ( укладеним між Запорізьким ВП «НЕОН «УТОГ» (позивач) та ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ) встановлено, що спори та розбіжності, що виникли у зв'язку з цим договором або які стосуються його укладання, зміни , виконання , порушення, розірвання, недійсності , будуть вирішуватися шляхом переговорів. Відповідно до п.9.2. договору, якщо спори та розбіжності , зазначені в п.9.1. цього договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (у відповідності з Регламентом зазначеного суду) ; рішення Третейського суду є кінцевим та обов'язковим для сторін та підлягає виконанню ( а.с.14 )

Статтею 2 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що третейською угодою є угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

У відповідність ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції.

Наведені норми чітко визначають підвідомчість справ третейським судам і встановлюють певні винятки, які не можуть бути передані на розгляд третейського суду.

Згідно з частиною другою статті 12 Господарського процесуального кодексу України підвідомчий господарським судам спір може бути передано на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсним актів, а також спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом.

Рішенням Конституційного суду України від 10 січня 2008 року № 1-рп/2008 у справі №1-3/2008 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу «Третейське застереження» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських відносин може бути переданий його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків встановлених законом (статтею 17 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 12 Господарського процесуального кодексу України, статтею 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина 5 статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина 2 статті 22, стаття 64 Конституції України). Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

За частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом (частини 6, 9 статті 12 Закону України «Про третейські суди»).

Таку угоду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі. В останньому випадку провадження підлягає припиненню - з посиланням на зазначену норму Господарського процесуального кодексу України. Якщо ж таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то: у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім; у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду (яка є чинною та не визнавалася недійсною) наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту п'ятого частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, що відповідає правовій позиції, викладеній у пункту 4.2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Відповідно до пункту п'ятого частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Враховуючи те, що письмова угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду була укладена сторонами до порушення провадження у даній справі, не визнавалась недійсною, а також те, що відповідач наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, суд прийшов до висновку про необхідність припинення провадження по справі.

З урахуванням вищезазначеного, керуючись Законом України «Про третейські суди», п. 5 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИB:

Припинити провадження у справі.

Суддя Васильєв О.Ю.