ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2015 р. Справа № 922/5705/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

1-го відповідача - не з'явився

2-го відповідача - Мовсесова Г.Г., за довіреністю №33-15/41653 від 30.12.14 р.;

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Кредо Солюшнс", м. Київ (вх. №1435 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 11.02.15 року у справі № 922/5705/14

за позовом ТОВ "Кредо Солюшнс", м. Київ

до 1. Корпорація "Співдружність Комп", с. Комунар

2. ПАТ "УкрСиббанк", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бакірова В.В., м. Харків

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Кредо Солюшнс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про визнання недійсним з моменту його вчинення, договору іпотеки, укладеного між Акціонерним комерційним іноваційним банком "УкрСиббанк" (тепер - ПАТ "УкрСиббанк") та Корпорацією "АИС" (тепер - Корпорація "Співдружність КОМП") та посвідчений 18.06.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакіровою В.В. і зареєстрований в реєстрі за №518.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.02.2015 року по справі №922/5705/14 (суддя Жигалкін І.П.) в позові відмовлено повністю.

Позивач, ТОВ "Кредо Солюшнс", не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на його незаконність та необгрунтованість. Зазначає, що спірний іпотечний договір є змішаним договором та не містить усіх істотних умов, які є обов'язковими для такого виду договорів; в порушення ЗУ "Про іпотеку" забезпечує 4 кредитних зобов'язання, а не одне; укладений з порушенням переважного права орендаря іпотечного майна та без необхідного дозволу у 1-го відповідача. Отже, на думку скаржника, є достатні підстави для визнання недійсним спірного договору іпотеки від 18.06.2007 року №518 з огляду на ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 227 ЦК України, оскільки останній суперечить ЦК України, ЗУ "Про іпотеку", ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг".

Просить скасувати рішення і прийняти нове, яким визнати недійсним з моменту його вчинення, договору іпотеки, укладеного між Акціонерним комерційним іноваційним банком "УкрСиббанк" (тепер - ПАТ "УкрСиббанк") та Корпорацією "АИС" (тепер - Корпорація "Співдружність КОМП").

Перший відповідач, Корпорація "Співдружність КОМП", надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення по справі прийняте у повній відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом Харківської області, що не спростовується доводами апеляційної скарги.

Наполягає на тому, що Корпорація "Співдружність КОМП" на сьогодні не є власником предмету іпотеки та іпотекодавцем, у зв'язку з чим оспорення Договору іпотеки не може вплинути на черговість задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство, що встановлено й господарським судом Харківської області в оскаржуваному рішенні.

Просить залишити рішення господарського суду Харківської області від 11.02.2015 року у справі №922/5705/14 без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Кредо Солюшнс" без задоволення.

Другий відповідач, ПАТ "УкрСиббанк", також надав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами наведеними в апеляційній скарзі та зазначає, що скарження апелянтом рішення господарського суду Харківської області жодним чином не сприяє захисту його прав та охоронюваних законом інтересів, а спрямоване на порушення прав та законних інтересів ПАТ "УкрСиббанк" як кредитора у справі про банкрутство Корпорації "Співдружність КОМП".

Питання правомірності та обґрунтованості кредиторських вимог ПАТ "УкрСиббанк" у справі №5023/7064/11 про банкрутство Корпорації "Співдружність КОМП" досліджено та підтверджено господарським судом Харківської області, шляхом затвердження ухвалою господарського суду Харківської області від 05.03.2012 року (з урахуванням постанови Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2013 року) реєстру вимог кредиторів.

Оспорюваний правочин було укладено не тільки до отримання Апелянтом статусу кредитора по справі, а навіть ще до моменту створення самого Апелянта як юридичної особи. Будь-які порушення, які могли мати місце на момент його вчинення, жодним чином не могли стосуватися прав та законних інтересів Апелянта, адже відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України "Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Як вбачається з відомостей стосовно апелянта, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копія витягу з якого була додана до позову, апелянт був зареєстрований лише 03.05.2012 року, тобто майже через п'ять років після укладення (посвідчення, реєстрації) Договору іпотеки, що оскаржується.

Крім того, як зазначає 2-й відповідач, передбачене ч. 2 ст. 777 ЦК України переважне право на придбання предмету оренди виникає в орендаря та може бути порушеним тільки в момент його продажу, з огляду на що відсутність факту продажу майна як на момент укладення договору іпотеки, так і на сьогодні, свідчить про відсутність порушення права орендаря, що також підтверджується і тим, що орендар з такими позовом до суду не звертався.

Просить залишити рішення господарського суду Харківської області від 11.02.2015 року у справі №922/5705/14 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач, 1-й відповідач та третя особа своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, до початку розгляду справи по суті від сторін ніяких клопотань або заяв не надходило, проте вони не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, позицію позивача викладено в апеляційній скарзі, 1-го відповідача у відзиві на апеляційну скаргу та нових доказів сторонами не надано, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу по суті в судовому засіданні 01.04.2015 року за відсутності представників позивача, 1-го відповідача та третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 03.05.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", яке змінило найменування на ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Авто-Холдінг" (Позичальник-1) було укладено Кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії №0 (Кредитний договір-1).

Згідно з пунктом 1.1. Кредитного договору №0 банк зобов'язався надати Позичальнику-1, а останній зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит у валютах, вказаних у цьому Договорі, у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим у базовій валюті, що дорівнює 2 500 000,00 доларів США у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. Вказана сума ліміту дорівнює еквіваленту 12 625 000,00 гривень по курсу НБУ на день укладання цього Договору.

03.05.2007 року між Банком та ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" (Позичальник-2) було укладено Кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії №0 (Кредитний договір-2).

Згідно з пунктом 1.1. Кредитного договору №0 (з урахуванням змін та доповнень) банк зобов'язався надати Позичальнику-2, а Позичальник-2 зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит у валютах, вказаних у цьому Договорі, у формі поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим у базовій валюті, що дорівнює: - з 03.05.2007 року - 7 500 000,00 доларів США у порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 37 875 000,00 гривень за курсом Національного банку України на день укладання цього Договору; - з 24.04.2008 року - 17 500 000,00 доларів США у порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 88 375 000,00 гривень за курсом Національного банку України на 24.04.2008 року.

03.05.2007 року між Банком та ТОВ "Інтер-Авто" (Позичальник-3) було укладено Кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії №0 (Кредитний договір-3).

Згідно з пунктом 1.1. Кредитного договору №0 (з урахуванням змін та доповнень) банк зобов'язався надати Позичальнику-3, а Позичальник-3 зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит у валютах, вказаних у цьому Договорі, у формі поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим у базовій валюті, що дорівнює: - з 03.05.2007 року - 10 000 000,00 доларів США у порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 50 500 000,00 гривень за курсом Національного банку України на день укладання цього Договору; - з 24.04.2008 року - 11 800 000,00 доларів США у порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 59 590 000,00 гривень за курсом Національного банку України на 24.04.2008 року.

03.05.2007 року між Банком та ТОВ "Автосервіс-Т" (Позичальник-4) було укладено Кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії №0 (Кредитний договір-4).

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору №0 банк зобов'язався надати Позичальнику-4, а останній зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит у валютах, вказаних у цьому Договорі, у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим у базовій валюті, що дорівнює 18 000 000,00 доларів США у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. Вказана сума ліміту дорівнює еквіваленту 90 900 000,00 гривень по курсу НБУ на день укладання цього Договору.

18.06.2007 року було укладено договір іпотеки №518. За договором іпотеки передано в іпотеку Відповідачу-2 Нежитлові будівлі: - право оренди земельної ділянки, адреса: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Київська, 102, об'єкт незавершеного будівництва, адреса: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Київська, б. 102.

Позичальниками були порушені умови Кредитних договорів, а саме у термін, передбачений Кредитними договорами - 30.04.2009 року, Позичальники не виконали своїх зобов'язань з повернення кредитних коштів, а також не здійснювали плату за кредит у терміни, передбачені Кредитними договорами.

На підставі договору факторингу №39 Ф-Н від 04.12.2012 року ПАТ "Сведбанк" відступив на користь ТОВ "Кредо Солюшнс" (Позивач) право вимоги до боржника - Корпорації "Співдружність КОМП" за кредитними договорами №54/07 від 05.12.2007 року та 65/59765-КЛ від 05.12.2007 року, а також права вимоги за договорами забезпечення, якими забезпечується виконання боржником (за кредитними договорами) своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до п. 4.3. договору факторингу сторони визначили загальний розмір заборгованості боржників, право вимоги повернення якої відступлено фактору в сумі 19671563,46 дол. США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на дату укладення цього договору становить 157 234 806,74 грн. та 180 425 982,54 грн. На підставі вказаного факту було внесено до реєстру вимог кредиторів Корпорації "Співдружність КОМП" відомості про заміну кредитора ПАТ "Сведбанк" на його правонаступника - ТОВ "Кредо Солюшнс".

На підставі договору факторингу №20-У/13 від 30 липня 2013 року, укладеного між ПАТ "Альфа - Банк" та ТОВ "Українська факторингова група", кредитор відступив на користь ТОВ "Українська факторингова група" право вимоги за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №406-МВ/08 від 26.12.2008 року, а також права вимоги за договорами забезпечення, якими забезпечується виконання боржником (за кредитним договором) своїх зобов`язань за кредитним договором, зокрема договором поруки №605-П/08 від 30.12.2008 року, укладеним між ПАТ "Альфа - Банк" та Корпорацією "АИС", правонаступником якої є банкрут. Відповідно до п. 1.2. даного договору факторингу сторони визначили, що за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №406-МВ/08 від 26.12.2008 року відступаються наступні права: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту, наданою в доларах США, відповідно до даного договору в сумі 29 243 496,68 доларів США, право вимоги сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому договором про відкриття кредитної лінії, нарахованих та несплачених станом на дату підписання цього договору факторингу в сумі 14 963 853,70 доларів США, право вимоги сплати неустойки (пені) встановленої договором про відкриття кредитної лінії, нарахованої та несплаченої станом на дату підписання цього договору факторингу в сумі 3 778 317,21 грн.

ТОВ "Українська факторингова група" на підставі договору факторингу №21-У/13 від 22 жовтня 2013 року, укладеного з ТОВ "Кредо Солюшнс" відступило на користь Позивача право вимоги, що належало ТОВ "Українська факторингова група" на підставі договору факторингу №20-У/13 від 30 липня 2013 року. В зв'язку з цим було зобов'язано ліквідатора внести до реєстру вимог кредиторів Корпорації "Співдружність КОМП" відомості про заміну кредитора ПАТ "Альфа Банк" на його правонаступника - ТОВ "Кредо Солюшнс", який є Кредитором в межах провадження по банкрутству Корпорації "Співдружність КОМП".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.03.2012 року по справі №5023/7064/11 було затверджено реєстр вимог кредиторів Корпорації "Співдружність КОМП". Вимоги ПАТ "УкрСиббанк" саме у розмірі 672 541 864,59 грн. були окремо внесеними до реєстру вимог, як такі, що забезпечені заставою майна боржника (перша черга задоволення).

Позивач вважає, що визнання в подальшому спірного договору іпотеки недійсним вплине на черговість задоволення вимог кредиторів і сприятиме захисту прав та забезпеченню охоронюваних законом інтересів Позивача, оскільки зміниться черговість задоволення значної частини вимог ПАТ "УкрСиббанк".

Відповідно до ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5 цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Позивач просить визнати недійсним Договір іпотеки права оренди земельної ділянки та об'єкта незавершеного будівництва, укладений 18.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (повним правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") та Корпорацією "АИС" (повним правонаступником якого є Корпорація "Співдружність КОМП"), посвідчений 18.06.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакіровою Вікторією Вільївною за реєстровим номером 518 (договір іпотеки).

Підставою для подання позову Позивач вказує на те, що Договір іпотеки порушує його права та охоронювані законом інтереси, як кредитора у справі №5023/7064/11 про банкрутство Корпорації "Співдружність КОМП".

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 87 ЦК України встановлено, що юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення (ч. 4 ст. 91 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та відомостей стосовно Позивача, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копія витягу з якого була додана до позову, Позивач був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців лише 03.05.2012 року, тобто майже через п'ять років після укладення (посвідчення, реєстрації) Договору іпотеки, що оскаржується.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції правомірно зазначено, що права та охоронювані законом інтереси Позивача оскаржуваним договором іпотеки не були та не могли бути порушені, оскільки правочин було укладено до отримання Позивачем статусу кредитора по справі та до моменту створення самого позивача, як юридичної особи.

В п. 1.1. Договору іпотеки зазначено предмет іпотеки, який було передано в іпотеку, а саме: "право оренди земельної ділянки, адреса: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Київська, 102, об'єкт незавершеного будівництва, адреса: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Київська, б. 102.".

В якості іпотекодавця та відповідача у позові зазначено Корпорацію "Співдружність КОМП".

Проте, як встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду міста Києва від 04.03.2014 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2014 року у справі №910/16753/13 за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ТОВ "Укрбізнес ЛТД" та ТОВ "Легалплейс" про звернення стягнення на предмети іпотеки та передачу їх в управління були встановлені наступні обставини, які свідчать про те, що предмет іпотеки за оспорюваним правочином на момент звернення із позовом належить іншій особі.

В рішенні господарського суду м. Києва від 04.03.2014 року по справі №910/16753/13 зазначається, що "...отримані документи з Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області та Колективного підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", свідчать, що відносно предмету іпотеки - незавершеної будівництвом станції технічного обслуговування автомобілів, розташованої за адресою: м. Рівне, вул. Київська (Лібкнехта), буд. 102 (предмет іпотеки-3), було вчинено ряд правочинів, внаслідок яких право власності на нього перейшло до ТОВ "Укрбізнес ЛТД" та ТОВ "Легалплейс".

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 статті 35 ГПК України).

Таким чином, Корпорація "Співдружність КОМП" на сьогодні не є власником предмету іпотеки та іпотекодавцем, у зв'язку із чим оспорення Договору іпотеки не може вплинути на черговість задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку", у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки".

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку щодо того, що предмет іпотеки за оспорюваним Договором іпотеки не належить на праві власності Корпорації "Співдружність КОМП" та остання не являється іпотекодавцем.

Відповідно до ст. 26 закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що підлягає застосуванню у справі про банкрутство Корпорації "Співдружність КОМП") "Усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку". В зв'язку з чим до складу ліквідаційної маси серед іншого включається майно, яке належать банкруту на праві власності на дату відкриття ліквідаційної процедури.

Проте, оскільки Корпорація "Співдружність КОМП" не є Іпотекодавцем та власником предмету іпотеки (про що було зазначено вище), визнання недійсним Договору іпотеки не вплине на черговість задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство останьої та відповідно жодним чином не сприятиме захисту прав та охоронюваних законом інтересів Позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України "Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи".

Земельний кодекс України в редакції, що діяв на момент укладення (посвідчення, реєстрації) Договору іпотеки не містив норми права, яка б передбачала перехід права власності на частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування у разі відчуження житлового будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, що стосується посилання у позові на ст. 120 Земельного кодексу України щодо підтвердження підстав переходу права власності на земельну ділянку, то суд першої інстанції правомірно зазначив про їх безпідставність, оскільки на момент вчинення правочину така норма права ще не була внесена до Земельного кодексу України.

Крім того, оскільки предметом Договору іпотеки є об'єкт незавершеного будівництва, правовий статус якого відповідно до законодавства не передбачає йому бути ані житловим будинком, ані будівлею, ані спорудою, то абз. 2 ч. 1 ст. 120 ЗК України в редакції від 20.06.2007 року жодним чином не розповсюджується та не підлягає застосуванню при відчуженні об'єктів незавершеного будівництва, про що також зазначено судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент укладення Договору іпотеки), передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва. В іпотеку, згідно Договору іпотеки, було передано право оренди земельної ділянки, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя визначає лише можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки і не визначає перехід права власності на предмет іпотеки, на відміну від договору купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про іпотеку", іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 36 ЗУ "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент укладення Договору іпотеки): "Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону".

Передача майна за іпотечним застереженням у власність іпотекодержателя є способом звернення стягнення на предмет іпотеки та не являється правочином щодо продажу майна в розумінні положень ч. 2 ст. 638 ЦК України, адже при передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відсутні передбачені приписами ч. 2 статті 638 ЦК України ознаки направлення оферти на укладення договору і можливості прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, які необхідні для укладення договорів щодо продажу майна.

До того ж звернення стягнення на предмет іпотеки на день звернення позивача із позовом ще не мало місця, про що обгрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент укладення Договору іпотеки), право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

Згідно з ч. 1 ст. 553 § 3 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 572, ч. 1 ст. 575, ч. 1 ст. 583 § 6 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника (абз. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про іпотеку")).

Майнова порука та порука є різними видами забезпечення зобов'язань та відносяться до різних інститутів права, тому норми, які регулюють поруку (п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону, ст. ст. 553-559 ЦК України, тощо) не застосовуються до правовідносин з майновим поручителем.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно та обгрунтовано прийшов до висновку про те, що Корпорація "Співдружність КОМП" за своїм правовим статусом не відносилась до фінансових установ, які мають право здійснювати діяльність із надання фінансових послуг на території України, а тому відсутні підстави застосування положень ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги зазначене судова колегія приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, рішення господарського суду Харківської області від 11.02.2015 року по справі №922/5705/14 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 11.02.2015 року по справі №922/5705/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 06.04.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.