ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Справа № 911/2074/14
Вищий господарський суд України у складі: суддя Харченко В.М. - головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Палій В.В.

розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Корж Валентини Анатоліївни, м. Бровари, Київська область

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014

зі справи № 911/2074/14

за позовом фізичної особи-підприємця Кошовенко Миколи Федоровича, м. Бровари, Київська область

до відповідача фізичної особи-підприємця Корж Валентини Анатоліївни, м. Бровари, Київська область

про стягнення 90 782,25 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - Кошовенко М.Ф., Саріогло Д.П.;

відповідача - Корж В.А., Ліщук О.В.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивач звернувся з позовом, згідно з яким просив стягнути з відповідача збитки у розмірі 90 782,25 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 17.07.2014 у справі № 911/2074/14 (суддя Лилак Т.Д.) в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 (колегія суддів у складі: суддя Жук Г.А. - головуючий, судді Дикунська С.Я. і Мальченко А.О.) скасовано рішення місцевого господарського суду від 17.07.2014, позов задоволено. Стягнуто з відповідача 90 782,25 грн. збитків.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду від 20.10.2014, а рішення місцевого господарського суду від 17.07.2014 залишити в силі. Скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України, не обмежуючись доводами касаційної скарги, знаходить підстави для її часткового задоволення.

Відповідного висновку суд дійшов на підставі такого.

Як встановлено апеляційним судом, відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2008 зі справи № 2-2806/08 за відповідачем було визнано право власності на самочинно добудований магазин-павільйон, що розміщений в м.Бровари по вул.Белінського, 1 загальною площею 222,1 кв.м. Цим же рішенням міськрайонного суду було встановлено, що відповідач у 2002 році за договором купівлі-продажу придбав магазин-павільйон за адресою: м. Бровари, вул. Белінського, 1, площею 62,1 кв.м., а у 2007 році на підставі рішення сесії Броварської міської ради від 02.11.2006 за № 159-11-05 уклав з цією ж радою договір оренди земельної ділянки, площею 0,0275 га для обслуговування магазину-павільйону та здійснив реконструкцію павільйону під капітальну споруду площею 222,1 кв.м.

01.04.2009 сторонами зі справи був укладений договір оренди відділу магазину, згідно з умовами якого орендодавець зобов'язався передати орендарю, а останній зобов'язався прийняти у тимчасове володіння та користування приміщення у будівлі магазину "Базис", що розташоване за адресою: м.Бровари, вул.Белінського, 1, площею 41 кв.м., а також сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Пунктом 2.1 договору сторони обумовили, що приміщення надається в оренду на строк 1095 днів з моменту підписання договору.

Згідно з пунктом 4.2 договору сторони передбачили обов'язок орендодавця забезпечити реальну можливість цілодобового використання приміщення; встановити охоронну та протипожежну сигналізації; здійснювати капітальний ремонт приміщення, а також за свій рахунок і своїми силами ліквідувати наслідки аварій та пошкоджень, що трапилися не з вини орендаря.

Відповідно до пункту 5.2 договору орендар зобов'язався використовувати приміщення, що орендується, виключно за цільовим призначенням; утримувати приміщення у порядку, передбаченому санітарними і протипожежними правилами; ліквідовувати наслідки аварій, що сталися з його вини; здійснювати поточний ремонт приміщення.

Пунктами 7.1, 7.2 договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, визначену договором та чинним законодавством України. Сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов'язань за цим договором, якщо воно сталося не з їх вини і сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов'язань.

Апеляційним судом також встановлено, що відповідно до постанови про відмову в порушенні кримінальної справи Броварського МВ ГУМВС України в Київській області від 10.06.2011, яка була прийнята за результатами спільного розгляду повідомлення чергового Броварського ГУ МНС України в Київській області та заяви позивача, в ніч на 01 червня 2011 року у будівлі магазину "Базис", що знаходиться за адресою: м. Бровари, вул. Белінського, 1, від короткого замкнення в системі електроживлення кондиціонеру, розташованого у відділі продовольчих товарів відповідача, виникла пожежа, в результаті якої, згідно з актом про пожежу від 01.06.2011 ДПНБ Броварського управління та протоколом огляду місця події від 01.06.2011, вогнем було знищено перекриття магазину на площі 200 кв.м., а також віконні рами, дверні полотнища, товарно-матеріальні цінності, які знаходилися у приміщенні. Пожежу було виявлено о 03:10 год. відділом державної охорони ГУ МВС. Аналогічні обставини також були зазначені у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи Броварського МВ ГУМВС України в Київській області від 12.08.2011, яка була прийнята за результатами додаткової перевірки, проведення якої було доручено Броварською міжрайонною прокуратурою Київської області.

Відповідно до інших встановлених апеляційним судом обставин, а зокрема згідно з висновком дослідно-випробувальної лабораторії Головного управління Міністерства з надзвичайних ситуацій в Київській області від 08.06.2011 по дослідженню причини пожежі, що виникла при наведених обставинах, ймовірний осередок виникнення горіння знаходився у верхній частині перегородки зі сторони відділу з продажу продовольчих товарів відповідача, а саме над холодильною шафою, що знаходилася в центральній частині перегородки. Цим же висновком було встановлено, що причиною пожежі у будівлі магазину "Базис" за адресою: м.Бровари, вул.Белінського, 1, могло стати коротке замикання в системі електроживлення кондиціонеру, розташованого у відділі продажу продовольчих товарів відповідача (приміщення № 3).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що вина відповідача у заподіянні збитків позивачу є доведеною, оскільки обставиною, яка призвела до виникнення пожежі в приміщенні магазину, належному відповідачу на праві власності, є облаштування цього приміщення електромережею з порушенням пунктів п. 2.3, 5.1.7, 5.3.15 Правил пожежної безпеки України, затверджених наказом Міністерства з питань надзвичайних ситуацій від 19.10.2004 №126, зареєстрованих у Міністерстві юстиції 04.11.2004 року за № 1410/10009.

З такими висновками суду погодитись не можна.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а також викладених у касаційній скарзі доводів, відповідач, заперечуючи проти позову, стверджував, що позивачем не було подано суду жодних доказів на підтвердження того, що майно, яке позивач вважає знищеним внаслідок пожежі, знаходилося в орендованому ним приміщенні. Відповідач також зазначав про те, що позивачем були подані лише документи, які вказували на факт придбання певних видів товару, але подальше його пересування та безпосереднє знаходження у магазині на час виникнення пожежі документально не доведено.

Наведеним поясненням відповідача, суд, як вбачається зі змісту прийнятої ним постанови, не надав відповідної оцінки та свої висновки щодо підстав для задоволення позову належним чином не мотивував. Суд, як те вбачається із змісту оскаржуваної постанови, також не зазначив, чи були взагалі ним встановлені будь-які обставини, які б могли дати можливість дійти до певних висновків про те, що те майно, яке позивачем було заявлено як втрачене, на час виникнення пожежі не тільки перебувало у його володінні у якості належних йому матеріальних активів, але й знаходилось в орендованому приміщенні.

Вирішуючи питання щодо розміру збитків, заподіяних внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань, на відшкодуванні яких наполягав позивач, суд не взяв до уваги, що таке питання має вирішуватись відповідно до вимог статті 225 ГК України, а також статті 623 ЦК України.

Дійшовши до висновку про те, що розмір відшкодування збитків має складати 90 782,25 грн., апеляційний суд, відповідно до змісту оскаржуваної постанови, взагалі не навів на користь того ніяких доводів і не зазначив, які саме докази він приймає до уваги при вирішенні зазначеного питання і чи відповідає таке визначення розміру відшкодування вимогам законодавства, що наведені у вищезазначених правових нормах.

У цьому ж зв'язку, повністю погоджуючись з доведеністю розміру заподіяних позивачу збитків, суд, як те вбачається з наявних матеріалів справи, не звернув уваги на те, що позивач, надавши перелік втраченого внаслідок пожежі майна на загальну суму 90 782, 25 грн., підтвердив факт його придбання за відповідними накладними, лише частково. В іншій же частині позивач, що також вбачається з матеріалів справи, зазначив про те, що на підтвердження втрати решти матеріальних цінностей, він також може надати відповідні докази.

Згідно з наявними матеріалами справи ці докази позивачем надані так і не були, а отже відповідні обставини справи не були досліджені судом у відповідності до вимог чинного законодавства, а його висновки в цій же частині наявним матеріалам справи не відповідають.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови апеляційний суд, встановлюючи обставини справи, послався на акт про пожежу від 01.06.2011, складений ДПНБ Броварського управління, а також на протокол огляду місця події від цього ж числа, який знаходився в матеріалах перевірки ЖРЗПЗ від 01.06.2011 № 4577 та від 09.06.2011 № 4864.

В той же час в матеріалах справи зазначені документи відсутні, як відсутні і будь-які відомості про те, що ці документи надходили до суду і були ним досліджені безпосередньо в ході розгляду справи.

В даному випадку суд знехтував вимогами ст.ст. 47, 43 ГПК України, які за своєю суттю передбачають саме безпосереднє дослідження поданих за справою доказів та їх оцінювання, яке суд має проводити за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наявність в матеріалах справи копій постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, дійсність яких була засвідчена невстановленою судом особою, та наявні в цих постановах посилання на акт про пожежу від 01.06.2011 та протокол огляду місця події від цього ж числа, відповідно до ст.ст. 32, 33, 36, 37 ГПК України не знімало з позивача обов'язку вичерпно надати безпосередні та первинні докази існування тих обставин справи, на які він посилався в обґрунтування своїх вимог, та відповідно до статті 35 ГПК України не давало суду процесуальної можливості дійти до висновку про те, що зазначені у згаданих постановах обставини справи не потребують доказування.

Крім того, як вбачається з наявних матеріалів справи позивач обґрунтовував свої вимоги не тільки посиланням на ст.ст. 224, 225 ГК України, які передбачають правові підстави та порядок відшкодування збитків особою, що допустила господарське правопорушення, але й посиланням на ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, які регулюють правовідносини у сфері деліктних, а тобто недоговірних зобов'язань.

На цю обставину апеляційний суд, що також випливає із змісту оскаржуваної постанови, уваги не звернув і також в свою чергу вирішив спір як на підставі норм договірного так і на підставі норм недоговірного права.

Оскільки в даному випадку наведені норми чинного законодавства не можуть регулювати взаємовідносини сторін одночасно, апеляційний суд, застосувавши їх до спірних правовідносин, вирішив справу, не встановивши належним чином правової природи спору.

За таких обставин суду належало вжити необхідних заходів для уточнення правових підстав позову і лише після визначення правової позиції позивача дослідити подані сторонами докази з метою встановлення фактичних обставин справи.

Сукупність наведеного дає підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Оскільки суд першої інстанції, який в ході розгляду справи дійшов до протилежних висновків, припустився тих же помилок, скасуванню підлягає і прийняте ним рішення з передачею справи на новий розгляд.

В ході нового розгляду суду належить врахувати наведене, з`ясувати у позивача підстави заявленого ним позову. На підставі поданих, а за необхідності і додатково витребуваних доказів встановити фактичні обставини справи і в залежності від встановленого прийняти таке рішення, яке знаходилося б у повній відповідності з нормами матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Корж Валентини Анатоліївни задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду Київської області від 17.07.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 у справі № 911/2074/14 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Суддя В.Харченко
Суддя І.Бенедисюк
Суддя В.Палій