РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р. Справа № 902/1719/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуюча суддя Сініцина Л.М.

судді Гудак А.В.

Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача - Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" від 12.02.2015 р. на рішення господарського суду Вінницької області від 28.01.15 р. у справі № 902/1719/14

за позовом Антимонопольного комітету України

до відповідача Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: розпорядник майна ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" арбітражний керуючий Сокол Олексій Юрійович (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 193 від 28.02.2013 р.)

про стягнення штрафу та пені у сумі 400 000, 00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Барбашов О.В. - головний спеціаліст-юрисконсульт, довіреність в справі;

від відповідача: Янчук В.В. - представник, довіреність в справі;

від третьої особи: не з'явився.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 28.01.2015 р. у справі № 902/1719/14 (суддя Стефанів Т.В.) задоволено позов Антимонопольного комітету України до Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача розпорядника майна ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" арбітражного керуючого Сокола Олексія Юрійовича; стягнуто з відповідача на користь позивача 200 000,00 грн. штрафу та 200 000,00 грн. пені; стягнуто з відповідача до Державного бюджету України 8 000,00 грн. судового збору. При прийнятті рішення суд виходив з того, відповідач рішення Антимонопольного комітету України у визначеному законодавством порядку не оскаржив; накладений на нього штраф за порушення законодавства про захист економічної конкуренції у встановлені строки не сплатив, що стало підставою для нарахування пені згідно вимог чинного законодавства; позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, матеріалам справи та законодавству.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" звернулося з апеляційною скаргою від 12.02.2015 р., в якій просило скасувати рішення господарського суду Вінницької області № 902/1719/14 від 28.01.2015 р. та прийняти нове, яким у задоволенні позову Антимонопольного комітету України відмовити повністю, посилаючись на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції судом допущено порушення, як норм матеріального так і процесуального права, зокрема, положень ЗУ "Про захист економічної конкуренції", ЗУ "Про Антимонопольний комітет України". Під час винесення рішення має місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим в основу рішення покладено висновки, що не відповідають дійсним обставинам; обставини справи є недоведеними, однак суд їх визнав встановленими. Право державного уповноваженого антимонопольного комітету України на отримання інформації в тому числі з обмеженим доступом, може бути реалізоване ним лише за наявності в особи від якої запитується та чи інша інформація порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Будь-яка вимога має ґрунтуватися на нормах чинного законодавства, на підставі яких той чи інший орган має право на вчинення тих чи інших дій (отримання інформації). У вимозі антимонопольний комітет не зазначив, що ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" порушило норми законодавства про захист економічної конкуренції, а лише запропонував у тридцяти денний термін з дня отримання вимоги надати йому відповідні документи та інформацію. Виходячи із тлумачення слова пропонувати, не випливає що воно має імперативний характер і його потрібно обов'язково виконувати. Підприємство не зобов'язане надавати Антимонопольному комітету інформацію, а відтак в його діях немає ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки, у своєму запиті державний уповноважений комітету не вимагав, а пропонував надати інформацію; право вимоги у Антимонопольного комітету України, щодо надання інформації виникає лише після початку розгляду справи про надання дозволу на концентрацію, що у свою чергу можливе лише після подання заяви особам, які бажають здійснити концентрацію; будь-якої заяви про здійснення концентрації з боку ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" та осіб, які пов'язані з підприємством вчинено не було. Порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачено пунктом 13 та пунктом 14 частини 1 статті 50 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" у випадку з концентрацією можливе лише після початку розгляду заяви про надання дозволу на узгоджені дії та концентрацію суб'єктів господарювання. Незважаючи на це, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Всупереч вимогам норм ГПК щодо доказів, суд не звернув увагу на той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання вимоги відповідачу, та послався лише на наявність рішення Антимонопольного комітету України, що суперечить вимогам статті 35 ГПК України. Комітет зобов'язаний був надати усі необхідні документи, які підтверджують вину ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff". Суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та має місце не доведення обставин, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими, що є підставою для скасування рішення. Вимога що надійшла на адресу підприємства не містила всіх необхідних реквізитів, згідно ДСТУ4163-2003 "Вимоги до оформлення документів" № 55 від 07.04.2003 р.

Позивач - Антимонопольний комітет України у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення господарського суду Вінницької області від 28.01.2015 р. у справі № 902/1719/14 без змін, а апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" - без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення є обґрунтованим, винесене судом першої інстанції без порушення норм матеріального та процесуального права, з посиланням на норми чинного законодавства, за результатом всебічного та повного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Комітет розглянувши матеріали справи № 24-26.13/136-11 про порушення ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" законодавства про захист економічної конкуренції, прийняв рішення від 02.09.2014 р. № 452-р., яким визнано, що ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" вчинило порушення, передбачені пунктом 14 статті 50 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" у вигляді подання інформації комітету в неповному обсязі у встановлений у вимозі державного уповноваженого комітету від 29.12.2010 р. № 24-26/10-12700 строк та пунктом 13 статті 50 вказаного закону у вигляді неподання інформації комітету у встановлений у вимозі державного уповноваженого комітету від 13.04.2011 р. № 24-26/08-3654 строк. За зазначені порушення на ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" накладено штрафи на загальну суму 200 000,00 гривень. Судом першої інстанції правомірно встановлено, що копію рішення комітету із супровідним листом комітету від 05.09.2014 р. № 24-26.13/06-8669 було надіслано відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Господарський суд правомірно дійшов висновку, що відповідач рішення від 02.09.2014 р. № 452-р. у визначеному законом порядку не оскаржив, накладений на нього штраф не сплатив. У зв'язку із цим йому нараховано пеню за прострочення сплати штрафу, розмір якої, виходячи з даної норми становить 200 000 гривень. Відповідач рішення комітету у судовому порядку не оскаржив. Закінчення присікального строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення комітету та його органів (абзац 5 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 15). Отже, місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку про те, що рішення Антимонопольного комітету України від 02.09.2014 р. № 452-р у визначеному законом порядку не оскаржено, не скасовано та є чинним. Суд не вправі перевіряти доводи щодо незаконності та/або необґрунтованості рішення, яким накладено цей штраф, якщо такі доводи заявлені після збігу пересічних строків, встановлених частиною 2 статті 47 та частини 1 статті 60 ЗУ "Про захист економічної конкуренції". Оскаржуване рішення суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, розпорядник майна ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" арбітражний керуючий Сокол Олексій Юрійович у відзиві на апеляційну скаргу підтримує її в повному обсязі, вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, посилаючись на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції судом допущено порушення, як норми матеріального так і процесуального права. Суд неповно з'ясував обставини справи, у зв'язку з чим в основу рішення покладено висновки, що не відповідають дійсним обставинам, а обставини справи є недоведеними, однак суд їх визнав встановленими. Незважаючи на приписи норм процесуального права щодо подання доказів суд не звернув увагу на той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання вимоги на адресу відповідача, хоча в абзаці 2 пункту 13 постанови № 15 чітко зазначено, що судам у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню слід з'ясовувати, чи було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб. Натомість суд послався лише на наявність рішення комітету, яке не є підставою для звільнення від доказування. Комітет зобов'язаний був надати усі необхідні документи, які на його думку підтверджують вину ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff", однак в матеріалах справи нічого крім рішення Антимонопольного комітету України немає. Суд першої неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи та має місце не доведення обставин, що мають значення для справи які місцевий господарський суд визнав встановленими, та неправильно застосував норми процесуального права, а саме статті 4-2, 4-3, 33, 35, ГПК України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача розпорядник майна ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" арбітражний керуючий Сокол Олексій Юрійович в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день і час розгляду апеляційної скарги, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (ухвали апеляційного суду) (а.с.92).

Оскільки явка представників сторін та третьої особи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони та третя особа належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника третьої особи.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Представник апелянта (відповідача) в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в ній; вважає рішення господарського суду Вінницької області від 28.01.2015 р. незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права; зазначив, що вимога позивача не відповідає нормам законодавства; рішення Комітету є незаконним; просив скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 28.01.2015 р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Антимонопольного комітету України відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги відповідача заперечив в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві; відповідач отримав копію рішення позивача, але не скористався своїм процесуальним правом його оскаржити; строк оскарження рішення є присікальним, він не може бути відновленим; штраф, пеня розраховані згідно чинного законодавства; перебіг строку на оскарження рішення закінчився і його законність вже не може перевірятися; просив рішення господарського суду Вінницької області від 28.01.2015 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін; розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги; відзивів на апеляційну скаргу; перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 1 рішення Антимонопольного комітету України від 02.09.2014 р. № 452-р за результатами розгляду матеріалів справи № 24-26.13/136-11 про порушення Дочірнім підприємством "Українська горілчана компанія "Nemiroff" законодавства про захист економічної конкуренції, визнано, що Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" вчинило порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді подання інформації Антимонопольному комітету України в неповному обсязі у встановлений у вимозі державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 29.12.2010 р. № 24-26/10-12700 строк. За порушення, зазначене в пункті 1 цього рішення, накладено на Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" штраф у розмірі 100 000 гривень. Пунктом 3 зазначеного рішення визнано, що Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді неподання інформації Антимонопольному комітету України у встановлений у вимозі державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 13.04.2011 р. № 24-26/08-3654 строк. За порушення, зазначене в пункті 3 цього рішення, накладено на Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" штраф у розмірі 100 000 гривень (а.с.5-9).

Всього, за зазначені порушення на Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" накладено штрафи на загальну суму 200 000 гривень.

Рішенням Антимонопольного комітету України від 02.09.2014 р. № 452-р. також зазначено, що штрафи підлягають сплаті у двохмісячний строк з дня одержання цього рішення (а.с.9).

Копію рішення Антимонопольного комітету України № 452-р від 02.09.2014 р. разом із супровідним листом "Про результати розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" (із вимогою перерахувати суму штрафу у двомісячний строк з дня отримання рішення) позивачем було надіслано відповідачу 05.09.2014 р. рекомендованим листом з повідомлення про вручення поштового відправлення за адресою: вул. Горького, 31, м. Немирів, та отримано ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" 09.09.2014 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 992 (а.с.10-11).

Як вбачається з матеріалів справи, вказане рішення Антимонопольного комітету України № 452-р від 02.09.2014 р. відповідач - Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" у встановленому законом порядку не оскаржував.

Строк сплати штрафу, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України № 452-р від 02.09.2014 р., закінчився 10.11.2014 р.

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Комітету, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Частиною 8 вказаної норми Закону, передбачено, що протягом п'яти днів з дня сплати штрафу, суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України до територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Однак, матеріалами справи встановлено, що ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" у встановлені строки штрафів не сплатило, доказів сплати штрафів або доказів звернення до господарського суду щодо оскарження рішення комітету у двомісячний строк з дня його одержання у відповідності до частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", до Антимонопольного комітету України не надіслало.

Згідно частини 5 статті 56 вказаного Закону за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

За наведених обставин, Антимонопольний комітет України звернувся до господарського суду із позовом, в якому заявлено (з урахуванням поданих заяв про збільшення позовних вимог) до стягнення з ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" штраф в розмірі 200 000 грн. та 200 000 грн. пені на підставі частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за несвоєчасну сплату штрафу. Виходячи з того, що сума штрафів склала 200 000 грн., а термін сплати закінчився 10.11.2014 р., нарахування пені позивачем здійснено за період з 11.11.2014 р. по 16.01.2015 р., розмір пені за 1 день прострочення сплати штрафу склав 3 000 грн., загальний розмір пені за 67 днів прострочення сплати штрафу - 201 000 грн., але позивачем враховано, що розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету, тобто, 200 000 грн. (а.с.2-4,19-21,40-42).

Статтею 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що одним із основних завдань Антимонопольного комітету України, є здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції та запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, зокрема, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу (пункти 1, 6 частини 1 даної статті).

Частиною 1 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Частинами 1, 2 статті 57 зазначеного Закону визначено, що рішення, прийняті адміністративною колегією територіального відділення Антимонопольного комітету України, державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, адміністративною колегією Антимонопольного комітету України у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у заявах, справах про узгоджені дії, можуть бути перевірені за заявою осіб, які брали участь у справі, або за власною ініціативою у порядку, встановленому Антимонопольним комітетом України. Заява про перевірку рішення може бути подана до Антимонопольного комітету України у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Згідно частини 1 статті 60 вказаного Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Частиною 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Частинами 5, 7 вказаної норми Закону передбачено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету (частина 9 статті 56 Закону "Про захист економічної конкуренції")

Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не заперечується, що відповідач - ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" накладений на нього штраф за порушення законодавства про захист економічної конкуренції у встановлені строки не сплатив та у визначеному законодавством порядку не оскаржив рішення Антимонопольного комітету України № 452-р від 02.09.2014 р.

Як уже зазначалося вище, згідно положень статей 57, 60 Закону "Про захист економічної конкуренції" прийняте органом Антимонопольного комітету України рішення може бути оскаржене до господарського суду протягом 2-х місячного терміну з дня його отримання до Антимонопольного комітету України або в судовому порядку. Цей строк є пресічним і його не може бути відновлено.

Пунктом 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" з подальшими змінами та доповненнями, зазначено, що правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України, і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 21 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами. До того ж відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду. З огляду на зміст наведеної норми, статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). Це стосується й розгляду справ за позовами органів Антимонопольного комітету України про стягнення з суб'єктів господарювання сум штрафів та пені у зв'язку з порушенням конкурентного законодавства, оскільки таке стягнення здійснюється згідно саме з рішеннями відповідних органів, прийнятими на підставі приписів названого Закону. Водночас і пунктом 3 частини першої статті 12 ГПК встановлено, що справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, підвідомчі господарським судам. Розгляд справ за участю органів Антимонопольного комітету України здійснюється господарськими судами на загальних засадах рівності перед законом і судом та змагальності, визначених статтями 4-2 і 4-3 ГПК.

Пунктом 2 вказаної постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 15 визначено, що у застосуванні згаданого припису частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також частини 2 статті 47 цього Закону господарським судам слід враховувати таке. За цими приписами передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено. Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів. Аналогічним чином вирішується й питання щодо строків оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, прийнятих у справах про недобросовісну конкуренцію. Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Строк на оскарження у встановленому Законом порядку рішення Антимонопольного комітету України № 452-р від 02.09.2014 р., яке отримано відповідачем 09.09.2014 р., закінчився 10.11.2014 р.

Оскільки, рішення Антимонопольного комітету України № 452-р від 02.09.2014 р. у визначеному законодавством порядку не оскаржено, ніким не скасовано, воно є чинним на даний час і підлягає виконанню.

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд правомірно прийшов до висновку, що заявлені комітетом позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, матеріалам справи та законодавству, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, судом першої інстанції, при прийнятті рішення у даній справі, враховано, що при розгляді справи про стягнення з відповідача накладеного на нього органом Антимонопольного комітету України штрафу та нарахованої, у зв'язку несплатою штрафу, пені суд не вправі перевіряти доводи щодо незаконності та/або необґрунтованості рішення, яким накладено цей штраф, якщо такі доводи заявлені після збігу пресічних строків, встановлених частиною 2 статті 47 та частини 1 статті 60 Закону "Про захист економічної конкуренції", про що, зокрема, зазначено, у пункті 21 вказаної вище постанови пленуму Вищого господарського суду України № 15 від 26.12.2011 р. де визначається, що вирішуючи спори, пов'язані із зобов'язанням виконати рішення Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення або про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі такого рішення, господарським судам необхідно мати на увазі, що сам по собі факт неоскарження рішення особою, якої воно стосується, не є безумовним свідченням законності відповідного акта державного органу. Тобто для того, щоб дійти висновку про обов'язковість виконання рішення названого Комітету чи його територіального відділення, господарському суду потрібно досліджувати це рішення на предмет його відповідності вимогам законодавства, якщо така відповідність заперечується іншою стороною у справі. Однак, господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Отже, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги доводи відповідача з приводу незаконності та/або необґрунтованості рішення Антимонопольного комітету України, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України № 452-р від 02.09.2014 р., оскільки такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною 2 статті 47 та частиною 1 статті 60 названого Закону, і відповідач не скористався своїм правом на оскарження відповідного рішення.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно прийнято рішення про задоволення позовних вимог позивача про стягнення штрафу та пені за порушення законодавства про захист економічної конкуренції в повному обсязі.

Доводи апелянта щодо того, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання вимоги комітету на адресу відповідача та відповідності такої вимоги правилам оформлення документів колегією суддів не приймаються, оскільки спростовуються, наявністю не оскарженого у визначеному законодавством порядку та чинного рішення Антимонопольного комітету України № 452-р від 02.09.2014 р., при оскарженні якого повинні були з'ясовуватися всі питання щодо правомірності, законності та обґрунтованості прийняття такого рішення комітетом.

Інші доводи апеляційної скарги, щодо не правомірності винесеного комітетом рішення, колегією суддів також до уваги не приймаються, та спростовуються вищенаведеним пунктом 21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" та матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не відповідають нормам законодавства, що регулюють дані правовідносини, не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення та не можуть бути підставою для його скасування.

Отже, рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права та повним дослідженням усіх обставин справи, висновки суду відповідають матеріалами справи та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення, якщо рішення є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, підстав для скасування рішення не вбачається.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 28.01.2015 р. у справі № 902/1719/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" від 12.02.2015 р. - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуюча суддя Л.М. Сініцина

Судді А.В. Гудак

Ю.А. Мамченко