ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015 р. Справа№ 914/293/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Холдинг Груп», м. Ковель Волинська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Метал Груп», м. Львів

про визнання договору недійсним.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Куць М.Я.

Представники:

Від позивача: Лазор С.О. - представник за довіреністю від 27.10.2014р.;

Від відповідача: не з`явився.

На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Холдинг Груп» подано позов до Товариством з обмеженою відповідальністю «Вест Метал Груп» про визнання договору недійсним.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 30.01.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 23.02.2015р.

Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

В судовому засіданні 30.03.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяві, просить в позові задоволити повністю.

В судове засідання 30.03.2015р. відповідач явку повноважного представника не забезпечив. Однак, з підстав зазначених у поданому ним відзиві ( вх. № 7342/15 від 20.02.2015р.) просить в позові відмовити повністю.

В судовому засіданні 30.03.2015р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено таке.

Між позивачем та відповідачем укладено договір №1-п купівлі - продажу від 03 жовтня 2014 року.

Предметом цього договору є обов'язок продавця (відповідачу справі) поставити та передати у власність покупця (позивач у справі) товар, а покупець - прийняти та оплатити його на умовах цього договору. Товаром з цим договором є пластина EN 13599 Cu-ETP.

Відповідно до п.1.3. договору найменування, асортимент, кількість, ціна товару, що поставляється за цим договором, вказується в специфікаціях на кожну партію товару та накладних на відвантаження товару. Загальна сума цього договору визначається сумою всіх специфікацій та накладних на поставку за цим договором. Згідно з п.2.1., 2.2. договору покупець за цим договором здійснює оплату товару на умовах 100% попередньої оплати . Оплата товару здійснюється на поточний рахунок продавця на підставі виставленого продавцем рахунку.

В підтвердження виконання умов договору позивачем надано суду копії платіжних доручень, що підтверджують оплату ТзОВ «МЕТАЛ ХОЛДИНГ ГРУП» за товар, одержаний від ТзОВ «ВЕСТ МЕТАЛ ГРУП» за договором №1-п купівлі - продажу від 03 жовтня 2014 року.

В підтвердження виконання умов договору відповідачем надано суду: видаткові накладні на поставку товару, товарно - транспортні накладні, податкові накладні, банківські виписки на оплату вартості поставленого товару.

Позивач просить суд визнати договір №1-п купівлі - продажу від 03 жовтня 2014 року недійсним на тій підставі, що сторонами не було погоджено ціну товару.

Відповідач у наданому відзиві просить відмовити у задоволенні позову, враховуючи ту обставину, що при укладені договору сторони обумовили ціну договору - п.п. 1.3, 1.5., 2.1. договору. На підтвердження факту виконання сторонами договору надав видаткові накладні на поставку товару, товарно - транспортні накладні, податкові накладні, банківські виписки на оплату вартості поставленого товару.

Факт оплати вартості товару не заперечується і позивачем, що підтверджується наданими ним платіжними дорученнями.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору купівлі-продажу (поставка) в силу пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона-постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари)в сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 14 ЦК України зазначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 статті 67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Крім цього, п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до ч. 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Відповідно до приписів статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права так і обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Слід зазначити, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, визначеними законом, а тому слід встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Пунктом 4 статті 179 ГК України визначено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Аналогічні положення містять і норми ЦК України, які визначають, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (стаття 627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (стаття 628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 ЦК України).

Статтею 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Частиною 5 передбачено, що ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин ( п.2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Позивач просить суд визнати договір №1-п купівлі - продажу від 03 жовтня 2014 року недійсним на тій підставі, що сторонами не було погоджено ціну товару.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 189 ГК України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

З врахуванням положень ч. 6 ст.265 ГК України, ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст..632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Якщо продавець прострочив виконання обов'язку щодо передання товару, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на день передання товару, встановлений у договорі, а якщо такий день не встановлений договором, - на день, визначений відповідно до ст..530 цього Кодексу.

Положення цієї частини про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Відповідно до п.1.3. договору №1-п купівлі - продажу від 03 жовтня 2014 року найменування, асортимент, кількість, ціна товару, що поставляється за цим договором, вказується в специфікаціях на кожну партію товару та накладних на відвантаження товару. Загальна сума цього договору визначається сумою всіх специфікацій та накладних на поставку за цим договором. Згідно з п.2.1., 2.2. договору покупець за цим договором здійснює оплату товару на умовах 100% попередньої оплати . Оплата товару здійснюється на поточний рахунок продавця на підставі виставленого продавцем рахунку.

На виконання умов договору, позивачем частково оплачено товар, що підтверджується наданими платіжними дорученнями, а відповідачем надано видаткові накладні на поставку товару, у яких зазначено ціну товару, товарно - транспортні накладні, податкові накладні, банківські виписки на оплату вартості поставленого товару.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст..6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати своє відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку, що сторонами при укладенні договору дотримано вимогу про ціну, а тому підстав для визнання договору №1-п купівлі - продажу від 03 жовтня 2014 року недійсним не має, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати залишаються за позивачем на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 22, 33, 38, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01.04.2015р.

Суддя Коссак С.М.