РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015Справа №910/29690/14-г

За позовомТовариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»
до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз»
простягнення 30010,85 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача Білинова А.В. - представник
від відповідача Ігнатенко Н.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» про стягнення 32969,88 грн за договором облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцеденту сум №91-017/08-09 від 28.12.2007 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, поданої 16.03.2015).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання по Договору облігаторного пропорційного перестрахування № 91-017/08-09 від 28.12.2007, що призвело до виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі 18024,83 грн. За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 3280,52 грн, 3% річних у розмірі 2742,24 грн та інфляційні втрати у розмірі 8922,29 грн.

В судовому засіданні 16.03.2015 оголошувалась перерва до 18.03.2015.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Також відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2007 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (перестрахувальник) та Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий союз» (перестраховик) укладено договір облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцеденту сум № 91-017/08-09 (надалі - Договір), відповідно до умов якого сторони встановили умови взаємовідносин при здійсненні облігаторного (обов'язкового) перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцеденту сум.

Відповідно до п. 1.3. Договору його дія розповсюджується на всі договори - добровільного страхування засобів наземного транспорту (КАСКО транспортних засобів), які укладені перестрахувальником зі страхувальниками (юридичними та фізичними особами).

Як визначено у п. 2.12 Договору відповідальність перестраховика за кожним договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, який підпадає під дію цього Договору, починається та закінчується одночасно з відповідальністю перестрахувальника.

У відповідності до п.п. 3.2.1 та п.п. 3.4.1 Договору позивач зобов'язався передавати, а відповідач - приймати від позивача в перестрахування частину відповідальності за договорами добровільного страхування наземних транспортних засобів, які підпадають під дію цього договору на умовах, викладених в розділі 2 Договору перестрахування.

Згідно з умовами п. 3.2.2 Договору позивач один раз на місяць надає відповідачу рахунки-бордеро премій та рахунки-бордеро збитків. Вказані рахунки після їх підписання є невід'ємними частинами Договору.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що збитки, сума страхового відшкодування за якими, за попередніми прогнозними розрахунками, може перевищувати суму 200000,00 гривень, врегульовуються окремо (індивідуально) і не включаються до щомісячного рахунку-бордеро збитків.

Згідно п. 1 рахунку-бордеро премій №08-09/07 за липень 2008 року було перестраховано автомобіль Toyota Land Cruiser, державний номер АР1000ВН, застрахований позивачем за договором страхування №06-VR/17-119-00519 від 01.07.2008.

Як свідчать матеріали справи, 19.05.2009 сталося викрадення автомобіля Toyota Land Cruiser, державний номер АР1000ВН.

Пунктом 3.2.7. Договору облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцеденту сум № 91-017/08-09 від 28.12.2007, визначено обов'язок перестрахувальника протягом 5-ти робочих днів з дня, коли перестрахувальнику стало про це відомо, повідомити перестраховика про настання події, яка може бути кваліфікована як страховий випадок, сума страхового відшкодування за яким, за попередніми прогнозними розрахунками, може перевищувати суму 200 000,00 грн.

Так, листом за вих. № 09/2092 від 20.05.2009 позивач повідомив відповідача про настання страхової події за договором страхування № 06-VR/17-119-00519 від 01.07.2008, що перестрахований згідно рахунку-бордеро премій №08-09/07 за липень 2008 року до Договору перестрахування.

Представник відповідача зазначає що ПАТ «Європейський страховий союз» був позбавлений можливості виплатити частку страхового відшкодування, оскільки у повідомленні про страхову подію від 20.05.2009 ТДВ СК «Альфа-Гарант» не зазначило всієї необхідної інформації.

Такі доводи відповідача спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, у повідомленні від 20.05.2009 зазначено, що 19.05.2009 року сталось викрадення автомобіля Toyota Land Cruiser, державний номер АР1000ВН, застрахованого позивачем за договором страхування № 06-VR/17-119-00519 від 01.07.2008, який перестраховано в ПрАТ «ЄСС» згідно п. 1 рахунку-бордеро премій №08-09/07 за липень 2008 року, також зазначено, що обставини події з'ясовуються та відповідні документи будуть направлені на адресу відповідача після врегулювання даної події.

Відповідно до п. 4.3.2. Договору перестрахування, перестраховик, після отримання від перестрахувальника повідомлення про настання події, яка може бути кваліфікована як страховий випадок, має право направити свого представника для участі у розслідуванні такого випадку.

Бажання перестраховика (відповідача) прийняти участь у розслідуванні страхового випадку має бути оформлене відповідним листом на ім'я перестрахувальника (позивача) з зазначенням прізвища та посади уповноваженої особи, яка від імені та за дорученням перестраховика буде представляти його інтереси у розслідуванні та врегулюванні страхового випадку. Письмове повідомлення про намір взяти участь у розслідуванні може бути направлене перестрахувальнику (позивачу) протягом усього терміну розслідування по страховому випадку.

Тому суд вважає безпідставним твердження щодо відсутності можливості прийняти участь представника відповідача у розслідуванні події, оскільки така ініціатива покладається виключно на перестраховика, який мав належним чином оформити лист-повідомлення. Відсутність письмово оформленого листа з боку відповідача свідчить про недотримання ним договірного порядку прийняття участі у розслідуванні події.

До того ж, представник відповідача зазначає що ПАТ «Європейський страховий союз» не отримував документ, який є підставою для виплати частки у страховому відшкодуванні (заяви).

Такі твердження відповідача не знаходять свого підтвердження та спростовуються нижченаведеним.

Керуючись п. 4.3.4 Договору перестрахування, ТДВ СК «Альфа-Гарант» направлено на адресу відповідача копії документів, складених у процесі врегулювання вищезазначеного збитку рекомендованим листом від 05.02.2010 за вих. № 09/308 із повідомленням про суму здійсненого страхового відшкодування за вищезазначеною подією, що становить 480150,00 грн та надав розрахунок частки перестраховика (проведений відповідно до умов п. 2.5.1 та п. 2.6 Договору) у сумі страхового відшкодування з документами, що регламентують зазначений вище страховий випадок з проханням здійснити виплату частки перестраховика у сумі страхового відшкодування в розмірі 18024,83 грн. Зазначений лист отримано відповідачем 10.02.2010, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення поштового відправлення.

До того ж, п. 3.3.3. Договору перестрахування, передбачено право відповідача вимагати від позивача надати копії документів, зазначених в п. 3.2.3.3. цього Договору, що стосуються окремого страхового випадку.

Суд відзначає, що недотримання відповідачем умов договору, якими його наділено правом на вчинення певних дій не є підставою для перекладання відповідальності на позивача, щодо недотримання порядку повідомлення та здійснення виплати страхового відшкодування.

Як зазначено вище ТДВ СК «Альфа-Гарант» направляло на адресу відповідача повідомлення про настання страхової події листом № 09/2092 від 20.05.2009, що відповідачем не заперечується, вимогу сплати частки у сумі страхового відшкодування разом з розрахунком частки ПАТ «Європейський страховий союз», копії документів, складених в процесі врегулювання вищезазначеного збитку рекомендованим листом від 05.02.2010 за вих. № 09/308.

З матеріалів справи вбачається, що між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та відповідачем підписано перелік збитків, які заявлені але не сплачені станом на 01.07.2009 до Договору перестрахування (п. 57), за яким відповідно до умов п. 3.4.4. Договору перестрахування, ПрАТ «ЄСС» повинно сплатити свої частки у сумах страхового відшкодування, у строки, зазначені в п. 3.4.4. Договору перестрахування.

Належні докази, щодо наявності зауважень до вказаного переліку збитків, які заявлені, але не сплачені станом на 01.07.2009 або на спростування факту наявності підписаного рахунку-бордеро збитків, відповідачем до суду не надані.

До того ж, Договором перестрахування встановлено строк, протягом якого перестраховик має право прийняти рішення про відмову в виплаті страхового відшкодування, зокрема п. 3.3.6. чітко передбачено, що таке рішення приймається перестраховиком не пізніше останнього дня визначеного п.п. 3.4.3., 3.4.4. для виплати страхового відшкодування.

Так, п. 3.4.4. Договору перестрахування, визначено що перестраховик зобов'язаний у випадку, якщо страховий випадок розглядається окремо відповідно до п. 4.3. цього договору, протягом 5-ти робочих днів з дня отримання від перестрахувальника документів на виплату страхового відшкодування сплатити свою частку у сумі страхового відшкодування.

Отже, відповідач мав право прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання листа від 05.02.2010 за вих. № 09/308 у разі наявності факту невиконання умов договору з боку позивача.

Як встановлено судом, у відповідності до п. 3.4.4 Договору перестрахування відповідач зобов'язаний протягом 5 робочих днів з дня отримання від перестрахувальника документів на виплату страхових відшкодувань (10.02.2010) сплатити перестрахувальнику свою частку у сумі страхового відшкодування, отже, оплату відповідно до умов Договору відповідач мав здійснити не пізніше 17.10.2010 включно.

Оскільки відповідачем у порушення умов Договору перестрахування не відшкодовано позивачу своєї частки страхового відшкодування збитків у розмірі 18024,83 грн, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Судом встановлено, що укладений між сторонам у справі договір облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцеденту сум № 91-017/08-09 від 28.12.2007 за своєю правовою природою є договором перестрахування.

За договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником. Страховик, який уклав договір перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі відповідно до договору страхування (ст. 987 Цивільного кодексу України).

Також частина 1 ст. 12 Закону України «Про страхування» визначає, що перестрахування-страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Відповідно до ст. 355 Господарського кодексу України, об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).

Предметом договору страхування, згідно п.3 ч. 1 ст. 980 Цивільного кодексу України можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ч. 1 ст. 984 Цивільного кодексу України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Страхувальником може бути фізична або юридична особа ( ч. 2 ст. 984 Цивільного кодексу України).

Отже, договір перестрахування № 91-017/08-09 від 28.12.2007, укладений між сторонами у справі, виходячи з його змісту є також за своєю правовою природою і договором страхування, оскільки страховик страхує в іншого страховика ризик виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником.

Підписавши рахунок-бордеро збитків за липень 2008 року відповідач прийняв на себе відповідальність у вигляді сплати частки у сумі страхового відшкодування по страховим випадкам, зазначеним у переліку, зокрема і за договором страхування № 06-VR/17-119-00519, з огляду на що суд вважає заперечення відповідача необґрунтованими.

Таким чином, факт наявності заборгованості Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» у розмірі 18024,83 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, а тому позовні вимоги щодо стягнення боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи порушення відповідачем зобов'язань за договором, позивач просить суд крім суми основного боргу стягнути з відповідача 3280,52 грн пені, інфляційних витрат у розмірі 26947,12 грн та 2742,24 грн - 3% річних.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як визначено у п. 11.3 договору сторони несуть відповідальність одна перед одною за несвоєчасне виконання передбачених Договором розрахунків у вигляді сплати пені у розмірі 0,1 % від суми платежу, що прострочений, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день затримки.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Враховуючи порушення відповідачем зобов'язань за Договором, нарахування позивачем пені у розмірі 3280,52 грн за 182 дні прострочення за період з 18.02.2010, є правомірним.

Водночас, в поданих суду 17.03.2015 письмових поясненнях позивачем, зокрема, заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо вимог про стягнення суми пені.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення пені.

В силу п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму пені, нараховану за період з 18.02.2010 по 18.08.2010.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 30.01.2014, тобто після спливу строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, а тому у задоволенні позову про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 3280,52 грн суд відмовляє.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

За здійсненим судом перерахунком, в межах визначеного позивачем періоду нарахування (з 18.02.2010 по 29.12.2014) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3% річних у розмірі 2631,13 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 8922,29 грн підлягають задоволенню.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» (01025, м.Київ, вулиця Володимирська, будинок 7, офіс 1, ідентифікаційний код 33552636) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 32382598) заборгованість у розмірі 18024 (вісімнадцять тисяч двадцять чотири) грн 83 коп, 3% річних у розмірі 2631 (дві тисячі шістсот тридцять одна) грн 13 коп., інфляційні втрати у розмірі 8922 (вісім тисяч дев'ятсот двадцять дві) грн 29 коп. та судовий збір у розмірі 1639 (одна тисяча шістсот тридцять дев'ять) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 06.04.2015.

Суддя Ю.М. Смирнова