номер провадження справи 22/22/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2015 Справа № 908/478/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., при секретарі Рачук О.О.

За участю представників сторін: від позивача - Черкашин І.І., довіреність від 05.01.2015 р.; від відповідача - Дяченко Т.М., довіреність № 08 від 06.01.2015 р.

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/478/15-г

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЕВЕРЕСТ-М» (03087, м. Київ, вул. Пітерська, 5-а, скорочено ТОВ «БК «ЕВЕРЕСТ-М»)

до відповідача: Національного природного парку «Великий Луг» (71630, Запорізька обл., Василівський р-н, м. Дніпрорудне, вул. Зелена, 3, скорочено НПП «Великий Луг»)

про стягнення 463967,12 грн.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

ТОВ «БК «ЕВЕРЕСТ-М» звернулось із позовом до НПП «Великий Луг» про стягнення з останньої 27890,64 грн. інфляційного збільшення боргу та компенсації 3% річних, 302370,33 грн. пені 0,1% на день від суми боргу за 6 місяців прострочення та 7% штрафу одноразово, 9206,15 грн. збитків від порушення строку виконання зобов'язання, 120000 грн. упущеної вигоди та 4500 грн. штрафу за прострочення передачі будівельного майданчику.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.01.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено справу та присвоєно номер провадження 22/22/15, справу до розгляду в засіданні призначено на 03.03.2015 р.

В судовому засіданні 03.03.2015 р. оголошувалась перерва до 24.03.2015 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем та відповідачем 15.08.2011 р. було укладено Договір підряду в капітальному будівництві № 1508/11, зобов'язання за яким НПП «Великий Луг» виконував не належним чином, що є на думку ТОВ «БК «ЕВЕРЕСТ-М» підставою стягнення з відповідача штрафних санкцій, інфляційних втрат, річних, а також заподіяних збитків. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «БК «ЕВЕРЕСТ-М» посилається на ст. ст. 193, 224, 231, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 15, 16, 21, 509, 525, 526, 546, 625, 627 Цивільного кодексу України.

НПП «Великий Луг», відповідач по справі, у відзиві № 69 від 27.02.2015 р. на позовну заяву, а також у доповненні до відзиву № 80 від 12.03.2015 р. просить застосувати позовну давність в частині позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій. Зазначає про недоведеність позивачем вимог про відшкодування збитків, зокрема, упущеної вигоди. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат погоджується, однак вказує на помилки, допущені позивачем під час здійснення розрахунку сум, заявлених до стягнення, зокрема, помилкове включення до періоду нарахування дня проведення відповідачем оплати по Договору. Вказує на те, що фінансування із бюджету на погашення заборгованості по Договору було виділено лише у 2014 році.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

Представник позивача в судовому засіданні 24.03.2015 р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.03.2015 р. підтримав позицію, викладену у відзиві № 69 від 27.02.2015 р. на позовну заяву, а також у доповненні до відзиву № 80 від 12.03.2015 р.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 24.03.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

15.08.2011 р. ТОВ «БК «ЕВЕРЕСТ-М» (Підрядник, позивач у справі) та НПП «Великий Луг» (Замовник, відповідач у справі) було укладено Договір підряду в капітальному будівництві № 1508/11 (далі - Договір), відповідно до якого позивач зобов'язувався виконати будівельно-монтажні роботи на об'єкті відповідача, а відповідач оплатити їх в порядку та в строк встановлені Договором.

Відповідно до пункту 48 Договору розрахунки за виконані роботи повинні здійснюватися Замовником поетапно, на підставі Актів виконаних робіт.

Пункт 49 Договору встановлює обов'язок Замовника здійснити перерахунок коштів протягом 3-х календарних днів з дня підписання Актів.

Акти виконаних робіт № 1, № 2 та № 3 відповідачем було підписано 25.12.2012 року, а Акт № 4 - 26.12.2012 року. Загальна сума, яка підлягала до сплати за вказаними актами, складала 1209481,32 грн. Зазначена сума мала бути перерахована протягом 3-х календарних днів з дня підписання Актів, однак була сплачена лише 29.10.2014 року. Зазначені обставини встановлені рішенням суду по справі № 908/4416/14 від 05.12.2014 року.

Також, рішенням господарського суду Запорізької області по справі № 908/4416/14 від 05.12.2014 року стягнуто з відповідача інфляційне збільшення суми боргу за період з 29.12.2012 року по 30.09.2014 року та 3% річних за період з 29.12.2012 року по 22.10.2014 року. Враховуючи здійснення відповідачем оплати заборгованості 29.10.2014 р., позивачем донараховано 27890,64 грн. інфляційного збільшення боргу та компенсації 3% річних.

Зважаючи на встановлення факту порушення відповідачем обов'язків при виконанні своїх зобов'язань по Договору, позивачем на підставі частини 2 ст. 231 Господарського кодексу України, враховуючи те, що відповідач є суб'єктом господарювання, який фінансується з Державного бюджету України, нараховано до стягнення з відповідача пеню 0,1% на день від суми боргу за 6 місяців прострочення та 7% штрафу одноразово на загальну суму 302370,33 грн.

На підставі ст. 224 Господарського кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача завдані збитки, зокрема, упущену вигоду.

В обґрунтування зазначених позовних вимог ТОВ «БК «ЕВЕРЕСТ-М» посилається на те, що він через розмір і складність будівництва за Договором був вимушений витрачати всі людські та фінансові ресурси на виконання виключно Договору з відповідачем. Через невиплату заборгованості позивач не мав можливості своєчасно та в повному обсязі сплачувати Єдиний соціальний внесок щодо співробітників, внаслідок чого ТОВ «БК «ЕВЕРЕСТ-М» було нараховані штрафи та пені на загальну суму 9206,15 грн.

Також, розраховуючи на добросовісність виконання відповідачем своїх обов'язків за Договором, позивач зазначає, що планував розмістити отримані кошти на депозиті з метою отримання прибутку, для чого звернувся 21.01.2013 р. до ПАТ КБ «Правекс-Банк» з листом, в якому просив розглянути можливість укладення договору банківського вкладу. У відповідь ПАТ КБ «Правекс-Банк» направила позивачу пропозицію укладення договору та проект договору, однак, як зазначає позивач, через невиконання відповідачем своїх зобов'язань, він не зміг укласти зазначений правочин і втратив можливість одержати прибуток. Позивач розрахував, що після сплати всіх обов'язкових платежів, від суми, яка належала до сплати відповідачем, залишиться більше мільйона гривень вільних коштів. Саме тому позивач хотів розмістити на депозиті 800000 грн. Згідно з пропозицією ПАТ КБ «Правекс-Банк» позивач отримав би 15% річних у випадку розміщення вказаних коштів. Таким чином, упущена вигода позивача складає 120000 грн.

Окрім того, відповідно до пункту 61 Договору, за кожен день прострочення передачі будівельного майданчика до 90 днів, Замовник має сплатити штраф в розмірі 10 гривень на день, а після 90 днів - по 100 гривень на день. Пунктом 34 Договору відповідач був зобов'язаний передати позивачу будівельний майданчик протягом 7 днів з дати підписання Договору. Договір було підписано 15 серпня 2011 року. Відповідно до Акту про передачу будівельного майданчику будівельний майданчик відповідач передав позивачу 26.12.2011 року. На підставі викладеного, позивачем нарахований до сплати відповідачу штраф у розмірі 4500 грн. (90 днів х 10 грн. = 900 грн.; 36 днів х 100 грн. = 3600 грн.).

Предметом розгляду по даній справі є стягнення з НПП «Великий Луг» 27890,64 грн. інфляційного збільшення боргу та компенсації 3% річних, 302370,33 грн. пені 0,1% на день від суми боргу за 6 місяців прострочення та 7% штрафу одноразово, 9206,15 грн. збитків від порушення строку виконання зобов'язання, 120000 грн. упущеної вигоди та 4500 грн. штрафу за прострочення передачі будівельного майданчику.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних заявлено позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що він не є вірним, оскільки день фактичної оплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення. Таким чином, стягненню підлягають 3% річних в загальній сумі 596,46 грн. за період з 23.10.2014 р. по 28.10.2014 р. В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін»).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у відповідності до встановлених вимог, суд дійшов висновку, що він не є вірним, однак враховуючи те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню підлягають інфляційні втрати у заявленій сумі 27213,33 грн. за жовтень 2014 р.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 9206,15 грн. збитків від порушення строку виконання зобов'язання та 120000 грн. упущеної вигоди, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків.

Статтею 22 цього ж кодексу визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 9206,15 грн. збитків від порушення строку виконання зобов'язання та 120000 грн. упущеної вигоди з посиланням на статті 22, 224, 225 ГК України та ст.623 ЦК України.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди (збитків), потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Крім того, для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди окрім складу цивільного правопорушення необхідно встановити наявність заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

При цьому, при пред'явленні вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивач зобов'язаний довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі непорушення відповідачем його прав та охоронюваних законом інтересів.

При визначенні реальності неодержаних доходів (упущеної вигоди) мають враховуватися заходи, вжиті потерпілою особою для їх отримання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження завдання відповідачем збитків.

Припущення позивача такими доказами не є.

Окрім того, судом встановлено, що в Договорі про розміщення строкових банківських вкладів відсутні посилання на те, що саме кошти, сплачені НПП «Великий Луг» за Договором № 1508/11 від 15.08.2011 р. мали бути покладені підприємством на депозит. Позивачем не доведено, що саме кошти несплачені відповідачем планувалося перерахувати ПАТ КБ «Правекс-Банк» згідно умов договору про розміщення строкових банківських вкладів.

Також суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача неотриманих доходів в сумі 120000 грн., які позивач міг би отримати, поклавши на депозит суму 800000 грн., з огляду на те, що позивачем не доведено реальності цих доходів та того факту, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Із зазначених вище обставин суд відмовляє позивачу і в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 9206,15 грн. збитків від порушення строку виконання зобов'язання, оскільки ним не доведено того факту, що здійснення оплати Єдиного соціального внеску щодо співробітників позивач міг здійснити лише з коштів, які б надішли за Договором № 1508/11 від 15.08.2011 р.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 302370,33 грн. пені 0,1% на день від суми боргу за 6 місяців прострочення та 7% штрафу одноразово, нарахованих позивачем на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, та 4500 грн. штрафу за прострочення передачі будівельного майданчику, нарахованого у відповідності до пункту 61 Договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частинами 2, 4 статті 231 ГК України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 34 Договору Замовник зобов'язаний передати Підряднику будівельний майданчик (фронт робіт) та всю дозвільну документацію протягом 7 днів з дати підписання Договору.

Пунктом 61 Договору сторони погодили, що Замовник несе відповідальність за порушення зі своєї вини таких зобов'язань і у таких сумах: за затримку передачі Підряднику будівельного майданчика (фронту робіт, проектної документації, інших документів, що не дозволяє виконувати роботи - штраф у сумі 10 грн. за кожний день затримки, а у разі затримки понад 90 днів - штраф у сумі 100 грн. за кожний день затримки.

Разом з тим, пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України встановлено застосування позовної давності в один рік, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем дійсно допущені порушення виконання взятих на себе зобов'язань: оплату виконаних та прийнятих за Актами виконаних робіт № 1, 2, 3 від 25.12.2012 р., та за Актом № 4 від 26.12.2012 р. НПП «Великий Луг» здійснено лише 29.10.2014 р., а будівельний майданчик за відповідним актом було передано відповідачу лише 26.12.2011 р. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 302370,33 грн. пені 0,1% на день від суми боргу за 6 місяців прострочення та 7% штрафу одноразово, 4500 грн. штрафу за прострочення передачі будівельного майданчику заявлено позивачем правомірно.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності в цій частині позовних вимог, відтак, суд відмовляє у позовних вимогах про стягнення з відповідача 302370,33 грн. пені 0,1% на день від суми боргу за 6 місяців прострочення та 7% штрафу одноразово, 4500 грн. штрафу за прострочення передачі будівельного майданчику у зв'язку зі спливом позовної давності 30.12.2013 р. та 26.12.2012 р. відповідно.

Суд також зазначає, що перебіг позовної давності починається з 29.12.2012 р. по Актам виконаних робіт № 1, 2, 3 та з 30.12.2012 р. по Акту № 4, тобто, з моменту спливу 3 днів, визначених Договором для проведення оплати за підписаними актами, а не з 30.03.2014 р., як зазначає позивач у додаткових поясненнях до позовної заяви, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Зазначені позивачем Акти приймання виконаних будівельних робіт від 27.03.14 р. є додатковими по відношенню до Актів № 1, 2, 3 від 25.12.2012 р. та № 4 від 26.12.2012 р. і лише свідчать про уточнення сум, визначених останніми, оскільки виконані по Договору роботи були прийняті саме 25.12.2012 р. та 26.12.2012 р.

Суд відхиляє заперечення відповідача про затвердження лише у кошторисі на 2014 р. статті для здійснення розрахунків із позивачем по Договору, оскільки це не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 3-28гс12 від 15.05.2012 р. та рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (від 18.10.05) та у справі «Бакалов проти України» (від 30.11.04).

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог..

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Національного природного парку «Великий Луг» (71630, Запорізька обл., Василівський р-н, м. Дніпрорудне, вул. Зелена, 3, код ЄДР 34120220) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЕВЕРЕСТ-М» (03087, м. Київ, вул. Пітерська, 5-а, код ЄДР 36581979) 27213 (двадцять сім тисяч двісті тринадцять) грн. 33 коп. інфляційного збільшення боргу, 3% річних у розмірі 596 (п'ятсот дев'яносто шість) грн. 46 коп. та судовий збір у розмірі 556 (п'ятсот п'ятдесят шість) грн. 20 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 30.03.2015 р.

Суддя О.В. Ярешко