ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Справа № 910/19291/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,
Волковицької Н.О., Рогач Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 22.01.2015
у справі№ 910/19291/14 Господарського суду міста Києва
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"
простягнення 468794,44 грн.
за участю представників:
позивачаОСОБА_5, дов. від 05.11.2012
відповідачаМазуренко О.П., дов. від 05.03.2015

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" 468794,44 грн. заборгованості орендної плати за період січень-вересень 2014 року, посилаючись на порушення відповідачем умов договору оренди, приписів статті 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, вказавши, що не може користуватися наданим в оренду приміщенням з вини позивача, який не виконав свій обов'язок з ремонту приміщення, відтак, наявні підстави для звільнення від сплати орендної плати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2014 (суддя: Мудрий С.М.) позов задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 468794,44 грн. та судовий збір у розмірі 9375,93 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2015 (судді: Андрієнко В.В. - головуючий, Буравльов С.І., Шапран В.В.) рішення місцевого суду залишено без змін з мотивів його законності та обґрунтованості.

Не погоджуючись з висновками господарських судів попередніх інстанцій, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме, частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, оскільки суди не звернули увагу, що 31.01.2012 рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2010 у справі № 40/159 на користь ФОП ОСОБА_4 стягнуто 888293 грн. збитків вартості ремонтно-будівельних робіт по відновленню технічного стану орендованого приміщення у цій справі; оскільки, стягнувши вартість робіт з ремонту приміщення, позивач взяв на себе обов'язок приведення об'єкту оренди у належний для експлуатації стан, який не виконав, непридатність на даний час для використання відповідно до умов договору приміщення існує через обставини, за які відповідач не відповідає; всупереч статтям 4-2, 4-3, 84 Господарського процесуального кодексу України в оскаржуваних рішеннях суди виклали лише позицію позивача по справі, що є порушенням принципу рівності та змагальності сторін та вплинуло на законність рішень.

Позивач у судовому засіданні та у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти її доводів, пославшись на законність та обґрунтованість судових рішень.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра") 21.06.2007 укладено договір оренди нежитлового приміщення АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського округу 21.06.2007 року за номером у реєстрі нотаріальних дій 1832 та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за № 2169285. Відповідно до пункту 1.1. договору орендодавець передає орендарю, а орендар приймає від орендодавця в платне, тимчасове користування на умовах оренди нежитлове приміщення № 7 - салону-магазину за адресою: АДРЕСА_1 (далі - орендоване майно). Загальна площа орендованого майна складає 137, 4 кв.м.; за пунктом 3.1. договору строк оренди становить десять років з дня передачі орендованого майна орендарю, яким є дата підписання "Акта приймання-передачі майна у оренду", в якому зазначаються, зокрема, опис орендованого майна, технічний стан (коефіцієнт зносу), недоліки орендованого майна та інше.

Згідно з пунктом 1.2. договору орендоване майно, що передається в оренду, належить орендодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 04.11.2004 року на підставі рішення цього ж виконкому від 22.10.2004 за № 1993, зареєстрованого в КП "ММБТІ" 04.11.2004 за номером 375 в книзі 4, реєстраційний номер 8250538. Пунктом 2.1. договору визначено, що орендоване майно передається орендарю для його використання у відповідності зі статутною діяльністю орендаря.

Відповідно до пункту 4.2. договору орендна плата за місяць на дату підписання договору становить 24 285,45 грн., що еквівалентно 4809 доларів США по курсу Національного банку України (з розрахунку 5,05 грн. за 1 долар США). Сума орендних платежів корегується щомісячно з урахуванням зміни курсу Національного банку України на день виписки рахунку з відображенням у ньому еквіваленту 1-го долару США до гривні, але не менше 24 285,45 грн. за місяць. Пунктом 4.3. договору передбачено, що орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату щомісячно до 5 числа поточного місяця на підставі повідомлення (рахунку), надісланого орендодавцем.

Відповідно до пункту 5.1. договору прийом-передача орендованого майна здійснюється на підставі Акта приймання-передачі, підписаного уповноваженими представниками сторін. Згідно з пунктом 5.2. договору орендоване майно повинно бути передано орендарю не пізніше 10 робочих днів, починаючи з дати підписання цього договору.

Судами також досліджено, що майно передано орендарю для його використання у відповідності зі статутною діяльністю орендаря згідно з актом приймання-передачі приміщення від 21.06.2007, відповідно до якого об'єкт оренди переданий орендареві у стані придатному для його використання відповідно до умов договору (для розміщення офісу), зазначений перелік майна в приміщенні та зауваження до приміщення, вказано, що приміщення знаходиться в задовільному стані та орендар претензій до орендодавця відносно якісних характеристик об'єму оренди не має. Вказаний Акт приймання-передачі приміщення від 21.06.2007 підписаний сторонами та скріплений печаткою Банку.

Позивачем направлено на адресу відповідача рахунки-фактури на оплату та супровідні листи до них: СФ-0000001 від 04.01.2014 на суму 38438,34 грн., СФ-0000001 від 04.04.2014 на суму 38 438,34 грн., СФ-0000004 від 04.03.2014 на суму 48053,45 грн., СФ-0000023 від 03.04.2014 на суму 54060,85 грн., СФ-0000037 від 05.05.2014 на суму 54822,60грн., СФ-0000054 від 03.06.2014 на суму 56906,96 грн., СФ-0000081 від 03.07.2014 на суму 56944,06 грн., СФ-0000091 від 04.08.2014 на суму 58573,62грн., СФ-0000117 від 02.09.2014 на суму 62558,22грн. Всього за період січень-вересень 2014 року позивачем виставлені відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 468794,44грн. Зазначені вище рахунки відповідач отримав відповідно до відміток на супровідних листах 08.01.2014, 05.02.2014, 04.03.2014, 04.04.2014, 05.05.2014, 05.06.2014, 04.07.2014, 05.08.2014 та 03.09.2014, однак не виконав взяті на себе зобов'язання за договором.

Окрім цього, судами зазначено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2010 по справі № 40/159, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2011 та Вищого господарського суду України від 10.08.2011, стягнуто з ВАТ комерційний банк "Надра" в особі філії ВАТ КБ "Надра" Миколаївське регіональне управління на користь ФОП ОСОБА_4 збитки в розмірі 888293 грн., витрати по сплаті державного мита у розмірі 8882,93 грн., 233,64 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 1595,20 грн. витрат за проведення судової експертизи. За змістом судових рішень у справі № 40/159 предметом позову були збитки у вигляді вартості відновлювальних робіт, необхідних для експлуатації орендованого приміщення; при вирішенні спору суди встановили, що ВАТ комерційний банк "Надра" розпочав реконструкцію орендованого приміщення, здійснив повний демонтаж даху та фактично зупинив роботи, не провівши належної консервації об'єкту; впродовж осені та грудня 2008 року, січня, лютого та весняних місяців 2009 року орендоване приміщення піддавалося шкідливій та руйнівній дії атмосферних опадів та низької температури. Роботи проведено без згоди ФОП ОСОБА_4 на проведення відповідного обсягу ремонтних робіт.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2013 у справі № 5016/2385/2012 (8/99) відмовлено у задоволені позову ПАТ "Комерційний банк "Надра" до ФОП ОСОБА_4 про розірвання договору оренди від 21.06.2007, поданого з підстав невиконання ФОП ОСОБА_4 обов'язку здійснити ремонт приміщення, орендованого ПАТ "Комерційний банк "Надра"; цим судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що ПАТ "Комерційний банк "Надра" порушив умови договору щодо дотримання норм та правил експлуатації орендованого майна, визначені пунктом 6.1 договору та статтею 285 Господарського кодексу України, та не довів належними та допустимими доказами невиконання ФОП ОСОБА_4 свого обов'язку щодо проведення у розумний строк капітального ремонту; на підставі висновку № 628-629 від 12.11.2013 судової будівельно-технічної експертизи суд встановив, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 потребує реконструкції з розробленням проектної документації, яка має бути виконана ліцензованою установою і погоджена у дозвільних інстанціях, у відповідності до чинного законодавства.

Частиною 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій, керуючись приписами статей 283 Господарського кодексу України, частини 1 статті 759, статей 525, 526, 784, 776, частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України, а також положеннями статей 33, 34, 35 Господарського процесуального кодексу України, дійшли висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення заборгованості по сплаті орендних платежів за період січень - вересень 2014 року, передбачених умовами Договору оренди, відхиливши наведені відповідачем доводи щодо невиконання позивачем обов'язку з ремонту орендованого приміщення відповідно до фактів, встановлених господарськими судами у справі № 5016/2385/2012 (8/99) та у справі № 40/159.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з приписами статей 610 і 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об'єктом оренди може бути: нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Згідно з частинами 3, 4 статті 285 цього Кодексу орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Орендар відшкодовує орендодавцю вартість орендованого майна у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування з вини орендаря. У відповідності до вимог частини 1 статті 284, частини 3 статті 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний вчасно і у повному обсязі вносити орендну плату. Частинами 1, 4 статті 286 цього Кодексу визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частиною 1 статті 759 та частинами 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором .

Відповідно до частин 2, 3 статті 776 Цивільного кодексу України капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт провадиться у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк.

Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право: 1) відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту; 2) вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 784 цього Кодексу наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; 2) наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Частиною 6 статті 762 вказаного Кодексу визначено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається зі змісту судових рішень, суди дійшли висновку про відсутність обставин, які звільняли б відповідача від сплати орендної плати за орендоване приміщення, передане йому в належному стані.

Відповідно до статей 4-2, 4-3, статті 43, пунктів 2 і 3, частини 1 статті 84 Господарського процесуального кодексу України правосуддя здійснюється на засадах рівності, змагальності учасників судового процесу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а рішення відповідно до його частини має містити стислий виклад заяв, пояснень, клопотань сторін, обставини справи, встановлені господарським судом, докази, на підставі яких прийнято рішення, доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін, відповідно за статтею 105 Господарського процесуального кодексу України у постанові має бути викладено, зокрема, підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення, обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Зі змісту рішення місцевого господарського суду вбачається, що його описова частина містить стислий виклад відзиву відповідача щодо непридатності для експлуатації орендарем приміщення (з посиланням на копії висновку № 628-629 від 12.11.2013 судової будівельно-технічної експертизи, рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2010 у справі № 40/159). Зміст доводів та заперечень сторін стосовно позовних вимог, викладений у судовому рішенні, відповідає матеріалам справи, змісту протоколу судового засідання, зауваження на який не приносились, інших доводів та заперечень відповідача зі зазначеного питання у матеріалах справи немає. Місцевий господарський суд, задовольняючи позов, послався на обставини, встановлені судом, причини виникнення спору, докази на підставі яких прийнято рішення, зміст договору оренди, доводи за яким було відхилено доводи відповідача, законодавство, яким суд керувався приймаючи рішення, виклавши відповідні висновки у судовому рішенні. Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції погодився з вказаними висновками місцевого господарського суду, зазначивши про це в постанові та, відповідно, відхиливши викладені в описовій частині постанови доводи апеляційної скарги.

Відтак, доводи скаржника про порушення судами статей 4-2, 4-3, 84 Господарського процесуального кодексу України не підтверджуються.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно та об'єктивно розглянули у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували спірні правовідносини, правильно застосували норми матеріального та процесуального права, що їх регулюють.

Доводи скаржника про порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, належно та повно встановлених судами та не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України; підстав для скасування законних та обґрунтованих судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2015 у справі № 910/19291/14 Господарського суду міста Києва та рішення Господарського суду м. Києва від 04.11.2014 залишити без змін.

Головуючий Т. Дроботова

Судді Н. Волковицька

Л. Рогач