КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2015 р. Справа№ 910/24644/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 12.02.2015 року товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 року

у справі №910/24644/14 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кук-Україна»

до товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд»

про стягнення 415 976,54 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Єфімова О.М., довіреність №3 від 26.03.2015 року;

Сьомкіна О.В., довіреність №1 від 02.01.2015 року

від відповідача: Іліка Н.І., довіреність №139-06/14 від 23.06.2014 року

ВСТАНОВИВ:

07.11.2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кук-Україна» (позивач у справі) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» (відповідач у справі) про стягнення 415 976,54 грн (а.с. 6-10).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем обов'язку зі сплати вартості отриманого товару, а тому на підставі умов договору купівлі-продажу №11/6 від 20.01.2011 року та ст. ст. 526, 549, 610, 611, 692 ЦК України, ст. ст. 193, 230 ГК України просив суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» 344 902,25 грн - основного боргу, 13 872,64 грн - штрафу, 6 104,15 грн - 3% річних та 51 097,50 грн - інфляційних втрат, а разом 415 976,54 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кук - Україна» 344 902,25 грн - основного боргу, 10 347,07 грн - штрафу, 51 097,50 грн - інфляційних втрат, 6 070,43 грн - 3 % річних та судовий збір у розмірі 8 248,34 грн (а.с. 128-134).

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем у справі доведено факт порушення відповідачем строків оплати отриманого у період з 03.03.2014 року по 03.06.2014 року товару, однак, враховуючи невірний розрахунок штрафу та 3% річних, задовольнив позовні вимоги частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд», 12.02.2015 року надіслав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, посилаючись на приписи ст. ст. 265, 266, 267 ГК України, ст. 530 ЦК України та умови договору купівлі-продажу №11/6 від 20.01.2011 року, стверджує, що товар, вартість якого просить стягнути товариство з обмеженою відповідальністю «Кук-Україна», був поставлений останнім не на підставі договору, оскільки специфікацій на даний товар, оформлення яких є необхідним згідно договору, сторони не оформляли. Тому, товариство з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» вважає, що строк оплати отриманого товару ще не настав, так як позивач вимоги в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України на адресу відповідача не виставляв. Враховуючи зазначене, на думку відповідача, позовні вимоги про стягнення боргу та нарахованих на суму боргу штрафу, 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 року поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято до провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 року у справі № 910/24644/14 та призначено розгляд справи на 30.03.2015 року.

25.03.2015 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив №21 від 25.03.2015 року (вх. №09-11/5388/15) на апеляційну скаргу, в якому товариство з обмеженою відповідальністю «Кук-Україна» зазначає про законність та обґрунтованість рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 року, не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача та просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

У судовому засіданні 30.03.2015 року представник відповідача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні 30.03.2015 року представники позивача у справі заперечили проти вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просили рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 року у справі №910/24644/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» без задоволення.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

20.01.2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кук-Україна» (продавець за договором, позивач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» (покупець за договором, відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу №11/6, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність у зумовлені строки покупцеві харчові інгредієнти, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити вартість харчових інгредієнтів (товар) асортимент, кількість та ціна якого визначається додатками (специфікаціями), які є невід'ємною частиною цього договору (а.с. 19-24).

Згідно п. 2.2 договору загальна вартість договору визначається загальною вартістю поставленого протягом строку дії цього договору товару відповідно до додатків, що додаються до договору і є його невід'ємною частиною, та рахунків-фактур.

Пунктом 4.4 договору погоджено, що датою передачі товару є дата, вказана продавцем у видатковій накладній на товар.

Постачальник, згідно п. 4.5. договору, надає на адресу покупця на кожну партію товару, який передається наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; видаткову накладну; сертифікат відповідності; висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Пунктом 5.1 договору визначено, що товар вважається прийнятим по кількості - згідно з видатковою накладною, по якості - у відповідності до нормативних документів на цей вид товару, що діють на території України, з урахуванням вимог діючого законодавства.

Відповідно до п. 7.1 договору (в редакції протоколу розбіжностей від 21.01.2011 року до договору) строк та порядок оплати кожної партії товару визначається сторонами у специфікаціях.

Згідно п. 11.1 договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2011 року, а в частині виконання сторонами своїх зобов'язань за договором - до моменту їх повного виконання.

Додатковими угодами №1 від 30.12.2011 року, №2 від 29.12.2012 року, №3 від 29.12.2013 року сторонами було продовжено строк дії договору купівлі-продажу №11/6 на 2012 рік, на 2013 рік та на 2014 рік відповідно.

На виконання умов договору №11/6 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 462 421,25 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: №К-00000228 від 03.03.2014 р. на суму 130 040,00 грн., №К-00000265 від 11.03.2014 р. на суму 42 280,00 грн, №К-00000282 від 13.03.2014 р. на суму 52 650,00 грн, №К-00000308 від 19.03.2014 р. на суму 14 000,00 грн, №К-00000318 від 20.03.2014 р. на суму 60 020,00 грн, №К-00000323 від 21.03.2014 р. на суму 82 520,00 грн, №К-00000366 від 28.03.2014 р. на суму 9 800,00 грн, №К-00000572 від 24.04.2014 р. на суму 11 160,00 грн, №К-00000605 від 29.04.2014 р. на суму 14 048,25 грн, №К-00000778 від 26.05.2014 р. на суму 23 064,00 грн, №К-00000791 від 27.05.2014 р. на суму 8 544,00 грн, №К-00000843 від 03.06.2014 р. на суму 14 295,00 грн (а.с. 28-39).

З наявних в матеріалах справи видаткових накладних вбачається, що останні підписані представником як позивача, так і відповідача, та скріплені печатками обох товариств без жодних зауважень щодо асортименту, кількості, ціни товару, підстави, на якій поставлявся товар, які були зазначені у видаткових накладних.

Товариство з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд», заперечуючи проти позовних вимог, стверджує, що товар згідно вищенаведених видаткових накладних був поставлений не на підставі договору №11/6, оскільки останній передбачає поставку товару виключно на підставі відповідних специфікацій, які сторонами не оформлялись. Однак такі твердження не приймаються апеляційним господарським судом, з огляду на наступне.

Колегією суддів досліджено, що у видаткових накладних, згідно яких відповідачу поставлявся товар у період з 03.03.2014 року по 03.06.2014 року як на підставу поставки товару зазначено: «Договір №11/6 від 20.01.2011 р.» з посиланням одночасно на відповідний рахунок-фактуру.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 року підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Разом з цим, апеляційним господарським судом враховано, що товариством з обмеженою відповідальністю «Кук-Україна», на виконання п. 4.5. договору, разом з видатковими накладними були оформлені і надані відповідачу також рахунки-фактури на поставлений товар (а.с. 40-51) та податкові накладні (а.с. 110-121), в яких також міститься посилання на договір купівлі-продажу №11/6 від 20.01.2011 року як на підставу поставки.

Враховуючи, що в період поставки товару договір купівлі-продажу №11/6 від 20.01.2011 року діяв, жодних зауважень щодо невірності складання видаткових накладних, неточностей відображення в них будь-яких даних з боку товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» не було, враховуючи те, що відповідач не відмовлявся від отримання товару, поставленого згідно зазначених видаткових накладних з посиланням на підставу поставки саме договір №11/6 від 20.01.2011 року, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що товар у період з 03.03.2014 року по 03.06.2014 року поставлявся позивачем саме на виконання умов договору купівлі-продажу№11/6 від 20.01.2011 року, а видаткові накладні, оформлені за результатами такої поставки, є належним підтвердження вчинення господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов'язання з оплати товару виконав частково, сплативши за період з 31.03.2014 року по 17.06.2014 року включно 117 519,00 грн. Оплата товару товариством з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» у розмірі 117 519,00 грн підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з особового рахунку позивача (а.с. 52-73).

Таким чином, залишок неоплаченого товару становить 344 902,25 грн (462 421,25 грн, вартість поставленого товару, - 117 519,00 грн, сплачені відповідачем грошові кошти).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

Згідно вимог ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692 ЦК України відносить обов'язок оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 7.1. договору в редакції протоколу розбіжностей від 21.01.2011 року визначено, що строк та порядок оплати кожної партії товару зазначається сторонами у Специфікаціях.

Враховуючи те, що на поставлений у період з 03.03.2014 року по 03.06.2014 року сторонами не було підписано жодних специфікацій, що не заперечується сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що договором сторони не визначили строк оплати товару. Відтак, строк виконання грошового зобов'язання у спірних правовідносинах слід визначати за правилами статті 692 ЦК України, через те що іншого строку оплати сторони не визначили.

У пункті 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 р. визначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі №925/1332/13, де зазначено, що зі змісту ст. 692 ЦК України вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак обов'язок покупця оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд погоджується з висновками Господарського суду міста Києва про те, що у відповідача в силу вимог ст. 692 ЦК України вже настав обов'язок з оплати отриманого товару.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, ст. ст. 526, 257, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач за отриманий від позивача товар розрахувався частково у сумі 117 519,00 грн.

Належних та допустимих доказів, які підтверджували б належну та повну оплату товариством з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» вартості поставленого товару, відповідач не надав.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» заборгованості за отриманий товар у розмірі 344 902,25 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Кук-Україна» також заявлено вимогу про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» штрафу у сумі 13 872,64 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 8.5 договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору від 21.01.2011 року) передбачено, що у випадку порушення строків здійснення платежів по цьому договору (несплати, неповної оплати) покупець зобов'язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 3% вартості товару, за який прострочена оплата.

Беручи до уваги умови договору та встановлений факт порушення відповідачем строків оплати товару, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 10 347,07 грн з розрахунку саме від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених вимог та про стягнення з відповідача на користь позивача 51 097,50 грн - інфляційних втрат та 6 070,43 грн - 3% річних з урахуванням здійсненого судом перерахунку.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 року у справі №910/24644/14 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу б/н від 12.02.2015 року товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 року у справі №910/24644/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 року у справі №910/24644/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/24644/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий