ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р.Справа № 922/1144/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Топол-Еко Укр", м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко", м. Харків
про розірвання договору та стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Гур'єва А.А. довіреність б/н від 16.01.15 р.;

відповідача - Нетеси Т.В. довіреність б/н від 14.03.13 р.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Топол-Еко Укр" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко", в якій позивач просить достроково розірвати договір оренди №56/С72-2013 від 05 квітня 2013 року, що був укладений між ТОВ "Топол-Еко Укр" та ПАТ "Концерн АВЕК та Ко", припинивши усі зобов'язання за ним, з 30.12.2014 р., посилаючись на відмову відповідача розірвати договір у добровільному порядку згідно п. 4.2.6. договору. Також позивач просить стягнути з відповідача суму авансового платежу за договором оренди №56/С72-2013 від 05 квітня 2013 року у розмірі 10146,40 грн. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

У судовому засіданні 18 березня 2015 року оголошувалась перерва до 23 березня 2015 року о 12:30.

Присутній представник позивача у судовому засіданні уточнив формулювання позовних вимог та просив пункт перший резолютивної частини позовної заяви викласти в такій редакції: Достроково розірвати договір оренди №56/С72-2013 від 05 квітня 2013 року, що був укладений між ТОВ "Топол-Еко Укр" та ПАТ "Концерн АВЕК та Ко", з 30.12.2014 р. Також позивач надав письмові пояснення щодо обґрунтування позовних вимог за вх.№11344, які долучені судом до матеріалів справи.

Позовні вимоги позивач підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, про що надав до суду 18.03.15 р. відзив на позов за вх.№ 10630, який долучений судом до матеріалів справи. У відзиві на позов відповідач зазначив, що згідно п.4.2.6 договору, укладеного позивачем та відповідачем повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку надсилається за 90 календарних днів до дати розірвання договору. За приписами вказаного пункту договору позивач, як орендар не має права на свій власний розсуд визначити день дострокового розірвання договору, всі спори між сторонами вирішуються на основі вільного волевиявлення, тому з метою розірвання договору 31.12.2014 року, позивач мав би звернутися за 90 днів до вказаної дати, а не 24.12.14 р., як це зробив позивач. Також відповідач зазначив, що згідно п. 4.2.6. договору оренди авансовий платіж не підлягає поверненню, тому оскільки позивач несвоєчасно повідомив орендодавця (відповідача) про розірвання договору, авансовий платіж поверненню не підлягає.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

05.04.2013 р. між позивачем (орендар) та відповідачем (орендодавець) було укладено договір оренди №56/С72-2013 (далі по тексту - договір оренди). Відповідно до умов зазначеного договору позивач отримав у оренду нежитлове приміщення, що розташоване у нежитловій будівлі по вулиці Сумській, 72 у місті Харкові, загальною площею 44,2 кв.м. строком на 2 роки 364 дні.

Відповідно п. 4.2.6. договору оренди, орендар має право достроково розірвати даний договір в односторонньому порядку у разі відсутності у орендаря необхідності подальшого використання приміщення, шляхом надання орендодавцю повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку за 90 календарних днів до дати розірвання договору. При цьому сторони проводять перемовини відносно можливості не розривати даний договір. Якщо в процесі проведення таких перемовин сторони не досягли взаєморозуміння, договір припиняє свою дію на дев'яносто перший календарний день з моменту отримання орендодавцем відповідного повідомлення орендаря. При цьому сторони прийшли до згоди проте, що припинення договору по даному пункту є припиненням договору по згоді сторін, яке дає свою попередню згоди на дострокове припинення даного договору згідно даному пункту договору. У разі дострокового припинення договору, орендні платежі підлягають внесенню до моменту фактичного звільнення та здачі приміщення орендарем орендодавцю згідно акту прийому - передачі (повернення) приміщення, який підтверджує дату такої передачі приміщення та його стан на цю дату , та підписується уповноваженими представниками орендаря та орендодавця не пізніш другого робочого дня після фактичного звільнення приміщення орендарем.

У разі порушення умов дострокового припинення дії даного договору, авансовий платіж, внесений орендарем згідно з умовами цього договір, не зараховується в рахунок орендних платежів та не повертається орендарю.

Позивач 23 грудня 2014 року маючи намір розірвати договір в односторонньому порядку звернувся до відповідача із пропозицією згідно п. 4.2.6 договору вважаючи договір оренди розірваним з 31.12.14 р. та почав звільнення орендованого приміщення.

30.12.14 р. позивач звільнив орендоване приміщення, про що повідомив відповідача, як орендодавця листом від 26.12.2014 р., але відповідач орендоване приміщення не прийняв, що зумовило звернення позивача до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 3 ЦК України (ч. 2 та 3), закріплює, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно ч.5 ст. 188 Господарського кодексу України, яко судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Таким чином,вимога позивача щодо розірвання договору оренди з 30.12.14 р. є такою не відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, як вбачається з матерілаів справи, 23 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача з пропозиціями достроково розірвати договір оренди 31.12.2014 р. та прийняти з оренди приміщення 30.12.2014 р., посилаючись при цьому на пп. 4.2.6 договору оренди.

За змістом п.4.2.6 договору орендар, у разі відсутності в нього необхідності у подальшому користуванні приміщенням, має право достроково розірвати договір оренди за умови надання орендодавцю повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку за 90 календарних днів до дати розірвання договору. При цьому, за відсутності іншої домовленості сторін, договір припиняє свою дію на 91 день з моменту отримання орендодавцем вказаного повідомлення орендаря.

Укладаючи договір оренди, зміст пп. 4.2.6. позивач та відповідач визначили на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству, і це узгоджується з приписами ст.179 ГК України.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на умови п.4.2.6. договору та інші умови договору, орендар не має права на свій власний розсуд, виходячи лише з власних інтересів, визначити день дострокового розірвання договірних відносин. Тому, з метою розірвання договору саме з 31.12.2014 року, позивач повинен був звернутися з відповідним повідомленням не 24 грудня 2014 року, а на 90 днів раніше.

Таким чином, позивач порушив узгоджені сторонами умови дострокового розірвання договору оренди, встановлені п.4.2.6. договору, а саме - не дотримався строку надання відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору.

За таких обставин, враховуючи те, що повідомлення позивача про дострокове розірвання договору оренди надійшло Відповідачу 24.12.2014 р., днем припинення договором оренди своєї дії слід вважати 25.03.2015 р. Визначення Позивачем будь-яких інших дат є безпідставним.

Підпунктом 4.2.6. договору оренди сторони домовились, що у разі дострокового розірвання договору оренди акт приймання-передачі має бути підписаний сторонами не пізніше другого робочого дня після фактичного звільнення приміщення орендарем. Дана умова стосується звільнення при достроковому розірванні договору, тобто з дотриманням 90-денного строку, а не будь-якого фактичного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виходячи з того, що на цей час немає жодних правових підстав вважати договір оренди припиненим, так само немає і жодних підстав вважати таким що наступив строк виконання зобов'язань Відповідачем з прийняття приміщення від Позивача.

З огляду на викладене, та те, що орендодавець не надав згоди позивачу на розірвання договору оренди у зв'язку із простроченням позивачем строку на звернення з таким повідомленням, не прийняв орендоване приміщення, оскільки п.6 ст.193 ГК України встановлює право зобов'язаної сторони відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача авансового платежу у розмірі 10146,40 грн.

Відповідно до ч.2 п. 4.2.6. договору оренди, авансовий платіж не підлягає поверненню орендарю у разі порушення умов дострокового припинення дії цього договору.

Судом встановлено, що позивач порушив умови дострокового розірвання договору оренди, а саме - несвоєчасно повідомив відповідача про свої наміри, а відтак за умовами договору авансовий платіж поверненню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про дострокове розірвання договору оренди №56/С72-2013 від 05 квітня 2013 року, що був укладений між ТОВ "Топол-Еко Укр" та ПАТ "Концерн АВЕК та Ко", з 30.12.2014 р., та про стягнення з відповідача авансового платежу у ромірі 10146,40 грн., а отже позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відповідно до цього суд вважає в задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, 530 Цивільного кодексу України, ст.ст.25, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 30.03.2015 р.

Суддя Ю.В. Светлічний