ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа № 909/263/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

Скрипчук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" (надалі ПАТ "Банк Золоті Ворота") б/н від 28.11.2014р. (вх.№01-05/5941/14 від 15.12.2014р.)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2014р.

у справі № 909/263/14

за позовом: ПАТ "Банк Золоті Ворота"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Петрошенка Сергія Івановича (надалі ФОП Петрошенко С.І.)

про стягнення коштів за кредитним договором,

за участю:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2014р. у справі №909/263/14 (суддя Фрич М.М.) відмовлено в позові ПАТ "Банк Золоті Ворота".

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що вироком Івано-Франківського міського суду від 18.09.2014р., який набрав законної сили 09.10.2014р., задоволено цивільний позов ПАТ "Банк Золоті Ворота" - стягнуто з підсудних Галюка В.С. (який перебував на посаді директора філії акціонерно-комерційного банку "Золоті ворота") та Гриленка В.А. (працював на посаді начальника відділу філії АКБ "Золоті ворота") в солідарному порядку 3883674,22 грн. матеріальної шкоди, яка знайшла своє підтвердження дослідженими письмовими доказами в їх сукупності, зокрема, по кредитному договору №02/26Ю за період з 25.03.2008р. по 25.04.2013р. на суму 135260,36грн. Суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги банку про стягнення кредитних коштів в розмірі 115944,67 грн., оскільки вироком Івано-Франківського міського суду від 18.09.2014р. вже стягнуто на користь банку кошти з винних осіб за вказаним кредитним договором.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що місцевий господарський суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував і порушив норми матеріального і процесуального права. Звертає увагу на те, що договір про надання кредиту № 02/26Ю від 25.03.2008р. є чинним і підлягає виконанню сторонами. Стверджує, що вирок Івано-Франківського міського суду від 18.09.2014р. не має преюдиційної сили у даній справі, оскільки ФОП Петрошенко С.І. не є особою, щодо якої даний вирок ухвалено. Вказує, що спірна заборгованість за кредитним договором є одночасно матеріальними збитками, які підлягають відшкодуванню ФОП Петрошенко С.І. у солідарному порядку на користь банку згідно ст.ст. 193, 224, 229 ГК України, ст.ст. 177, 190, 192, 526, 527, 533, 543, 553, 614, 625 ЦК України на підставі договору про надання кредиту №02/26Ю від 25.03.2008р. Просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2014р. у справі №909/263/14, прийняти нове рішення, яким позов ПАТ "Банк Золоті Ворота" задоволити.

Відповідач в запереченні на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним, об'єктивним та обґрунтованим. Звертає увагу на те, що чинним законодавством України не передбачено можливості подвійного стягнення коштів. Просить залишити без змін рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2014р. у справі №909/263/14, а апеляційну скаргу ПАТ "Банк Золоті Ворота" - без задоволення.

Сторони не забезпечили явки в судове засідання уповноважених представників, позивач подав заяву (вх. № 01-04/841/15 від 09.02.2015р.) про розгляд даної справи за відсутності його представника; відповідач в запереченні просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2014р. у справі №909/263/14.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 березня 2008 року між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ "Банк Золоті Ворота", (банк) та ФОП Петрошенко С.І. (позичальник) укладено договір про надання кредиту №02/26Ю, за умовами якого банк зобов'язується « 25» березня 2008 року надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 50000,00 грн., а позичальник зобов'язується на умовах, передбачених договором, повернути кредит у строк « 24» березня 2011 року та сплатити проценти за користування ним за ставкою 22 % річних (а.с.11-16).

У відповідності до п. 3.1 договору проценти є платою за користування кредитом і сплачуються за весь час користування кредитом до дня його фактичного повернення, у тому числі і після закінчення строку, на який було надано кредит.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що за користування кредитом після закінчення строку, на який було надано кредит, проценти сплачуються позичальником за ставкою на 5 процентних пунктів вищою ніж та, яка визначена у п. 1.1 договору.

В розділі 5 договору визначено права та обов'язки сторін.

Згідно п. 6.1.1 договору у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.1 договору, та/або строків сплати процентів, комісій, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки.

Відповідно до п. 7.2 договір набуває чинності з моменту його укладення та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Спори за договором розглядаються відповідно до чинного законодавства (п. 7.10 договору).

Договір про надання кредиту № 02/26Ю від 25.03.2008р. підписаний його сторонами.

Банк в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання за договором та надав відповідачу кредит у розмірі 50000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №1 від 25.03.2008р. (а.с.17).

В позовній заяві позивач вказує, що відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором строк, станом на 11.02.2014р. сума заборгованості відповідача по договору № 02/26Ю від 25.03.2008р. складає 135260,36 грн., з яких: 50000,00 грн. - кредит, 52748,76 грн. - проценти та 13195,91 грн. - пеня за період з 25.03.2008р. по 24.09.2011р., що слугувало підставою звернення до місцевого господарського суду з даним позовом. Позовні вимоги позивач обґрунтував, зокрема положеннями статей 526, 530 Цивільного кодексу України.

В матеріалах справи наявна копія вироку Івано-Франківського міського суду від 18.09.2014р. у справі № 0907/4092/2012 (дата набрання законної сили 09.10.2014р.), яким задоволено цивільний позов ПАТ "Банк Золоті Ворота", стягнуто з підсудних Галюка В.С. (який перебував на посаді директора філії акціонерно-комерційного банку "Золоті ворота") та Гриленка В.А. (працював на посаді начальника відділу філії АКБ "Золоті ворота") в солідарному порядку 3883674,22 грн. матеріальної шкоди, яка знайшла своє підтвердження дослідженими письмовими доказами в їх сукупності, зокрема, по кредитному договору №02/26Ю за період з 25.03.2008 року по 25.04.2013 року на суму 135260,36 грн. (а.с.56-142).

Вказаним вироком встановлено, що укладений між сторонами договір про надання кредиту № 02/26Ю є мнимим та завідомо неправдивим (а.с.100 на звороті, абз. 4).

Відповідно до частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

У відповідності із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В ході розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору про надання кредиту № 02/26Ю від 25.03.2008р. АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ "Банк Золоті Ворота", надав відповідачу кредит в сумі 50000,00 грн. Факт виконання банком своїх договірних зобов'язань щодо надання кредиту не заперечується відповідачем у даній справі. Також суд встановив, що вироком Івано-Франківського міського суду від 18.09.2014р., який набрав законної сили 09.10.2014р., задоволено цивільний позов ПАТ "Банк Золоті Ворота", стягнуто з підсудних Галюка В.С. (який перебував на посаді директора філії акціонерно-комерційного банку "Золоті ворота") та Гриленка В.А. (працював на посаді начальника відділу філії АКБ "Золоті ворота") в солідарному порядку 3883674,22 грн. матеріальної шкоди, яка знайшла своє підтвердження дослідженими письмовими доказами в їх сукупності, зокрема, по кредитному договору №02/26Ю за період з 25.03.2008 року по 25.04.2013 року на суму 135260,36 грн.

В пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що преюдиційне значення для господарського суду має й вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, якщо господарський суд розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Згідно вироку Івано-Франківського міського суду від 18.09.2014р. у справі №0907/4092/2012 укладений між сторонами договір про надання кредиту № 02/26Ю від 25.03.2008р. є мнимим та завідомо неправдивим.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази про те, чи визнавався недійсним договір про надання кредиту № 02/26Ю від 25.03.2008р. в порядку цивільного судочинства.

Матеріалами справи підтверджується, що в ході розгляду даної справи суд першої інстанції на підставі ували від 08.04.2014р. зупиняв провадження у справі № 909/263/14 до набрання рішення по справі № 0907/4092/2012 законної сили (а.с.55).

На підставі ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.2014р. поновлено провадження у справі № 909/263/14 (а.с.144).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач після поновлення провадження у даній справі змінював підстави чи предмет позову.

На думку колегії суддів, до спірних правовідносин необхідно було б застосувати положення статті 543 Цивільного кодексу України, якою врегульовано відносини, пов'язані із солідарним обов'язком боржників.

Так, відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Матеріали даної справи не містять будь-яких доказів щодо виконання судового рішення у справі Івано-Франківського міського суду № 0907/4092/2012 за цивільним позовом ПАТ "Банк Золоті Ворота" до Галюка В.С. та Гриленка В.А. за кредитним договором № 02/26Ю на суму 135260,36 грн. за період з 25.03.2008 року по 25.04.2013 року.

З наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що не підлягає задоволенню позовна вимога банку про стягнення з відповідача коштів за кредитним договором на заявлених ним правових підставах.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника згідно вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2014р. у справі №909/263/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

Скрипчук О.С.