ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року Справа № 910/20969/14

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Попікової О.В.,
розглянувши касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Долмарт Україна"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 р. (головуючий суддя Корсакова Г.В., судді Власов Ю.Л., Коротун О.М.)
та на рішенняГосподарського суду міста Києва від 30.10.2014 р. (суддя Чинчин О.В.)
у справі№ 910/20969/14 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ"
доДочірнього підприємства "Долмарт Україна"
простягнення заборгованості в розмірі 1.676.199,67 грн.,
за участю представників
позивачаВдовиченко А.А.,
відповідачівне з'явились,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2014 р. у справі №910/20969/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 р., позов задоволено повністю: стягнуто з ДП "Долмарт Україна" на користь ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" 1.676.199,67 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати і прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, зокрема ст. 199 ГК України, ст.ст. 546, 549 ЦК України, ст.ст. 4-3, 32, 33, 43 ГПК України. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди, стягнувши з відповідача штраф та пеню, застосували до нього подвійну відповідальність одного виду, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники відповідача не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників відповідача.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 18.03.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (кредитор, позивач) та Дочірнім підприємством "Долмарт Україна" (позичальник, відповідач) укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №44ю/2011/05-1143/2-1 (далі - Договір), відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання, на умовах визначених договором та Додатковими угодами (п. 1.1 Договору).

Згідно з пп. 1.1.1 Договору надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (далі - кожна частина окремо "Транш", а у сукупності - "Транші"), зі сплатою 22,00 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному Тарифами на послуги з надання кредитів, які містяться в Додатку № 1 до Договору, що є невід'ємною складовою частиною цього Договору (далі - "Тарифи"), в межах максимального ліміту заборгованості до 1.000.000,00 грн.

Відповідно до пп. 1.1.1 Договору, в редакції Договору про внесення змін № 2 від 23.11.2012 р., надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (далі - кожна частина окремо - "Транш") зі сплатою 25 % річних строком до 23.02.2013 р., а починаючи з 24.02.2013 р. - 22 % річних та комісій в розмірі та в порядку, визначеному Тарифами на послуги з надання кредитів, які містяться в Додатку № 1 до Договору, що є невід'ємною складовою частиною цього Договору, (далі - "Тарифи"), в межах загального ліміту заборгованості до 1.000.000,00 грн.

Згідно з пп. 1.1.1 Договору, в редакції Договору про внесення змін № 3 від 14.03.2013 р. до Договору, надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, (далі - кожна частина окремо - "Транш", а у сукупності - "Транші"), зі сплатою 28 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному Тарифами на послуги з надання кредитів, які містяться в Додатку № 1 до Договору, що є невід'ємною складовою частиною Договору, (далі - "Тарифи"), в межах максимального ліміту заборгованості до 1.000.000,00 грн.

Відповідно до пп. 1.1.1, в редакції Договору про внесення змін № 4 від 06.06.2013 р. до Договору, надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, (далі - кожна частина окремо - "Транш", а у сукупності - "Транші"), зі сплатою 26 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному Тарифами на послуги з надання кредитів, які містяться в Додатку № 1 до Договору, що є невід'ємною складовою частиною цього Договору, (далі - "Тарифи"), в межах максимального ліміту заборгованості до 1.000.000,00 грн.

Згідно з пп. 1.1.2 Договору, в редакції Договору про внесення змін № 3, погашення Траншів Кредиту буде здійснюватись до 13.03.2014 р. на умовах, визначених Договором.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що видача Траншів Кредиту на цілі, визначені п. 1.2 Договору, проводиться шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника з позичкового рахунку в ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в межах Траншів.

Згідно з п. 2.5 Договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно до 5 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти на рахунок в ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ", а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Відповідно до п. п. 2.6, 2.7 Договору нарахування та сплата процентів за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування Кредитом в періоді (28-29-30-31/360). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту. У разі прострочення повернення заборгованості за Кредитом понад 90 днів сплата процентів до моменту її повернення, починаючи з місяця, в якому прострочення перевищило 90 днів, здійснюється у валюті Кредиту щомісячно в передостанній робочий день відповідного місяця.

На виконання умов Договору банк свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит в розмірі 1.000.000,00 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи Виписка з особовому рахунку Дочірнього підприємства "Долмарт Україна".

Однак, як стверджує позивач, Дочірнім підприємством "Долмарт Україна" порушено умови Договору, а саме: в термін до 13.03.2014 р. не повернуто позивачу заборгованість за кредитом та не сплачено проценти за користування кредитними коштами, що і стало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача 1.676.199, 67 грн., з яких: 1.000.000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 99.665,22 грн. - сума заборгованості за процентами за період з 21.03.2011 р. по 15.09.2014р.; 1.619,74 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 04.02.2014 р. по 04.08.2014 р.; 100.051,69 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 13.03.2014 р. по 12.09.2014 р.; 535,65 грн. - 3% річних від простроченої суми процентів за період з 06.05.2011 р. по 15.09.2014 р.; 15.369,37 грн. - 3% річних від простроченої суми кредиту за період з 13.03.2014 р. по 15.09.2014 р.; 1.853,16 грн. - інфляційні нарахування за час прострочки по сплаті процентів за період з 06.05.2011 р. по 31.08.2014 р. та 107.104,84 грн. - інфляційні нарахування за час прострочки по кредиту за період з 13.03.2014 р. по 31.08.2014 р., 50.000,00 грн. - штраф за порушення строків повернення кредиту та 300.000, 00 грн. - штраф за порушення строків повернення процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України,якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судами встановлено, що Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" належним чином виконано умови Договору та надано позичальнику кредит на загальну суму 1.000.000,00 грн.

Згідно з пп. 1.1.2 Договору, в редакції Договору про внесення змін № 3, погашення Траншів Кредиту буде здійснюватись до 13.03.2014 р. на умовах, визначених Договором.

Однак Дочірнє підприємство "Долмарт Україна" не повернуло Публічному акціонерному товариству "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" суму кредиту, а відсотки за користування кредитними коштами відповідач сплатило лише частково в розмірі 752.472,11 грн.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідач доказів виконання Договору щодо повернення кредиту та повної оплати процентів за користування кредитом не надав, колегія суддів вважає правомірним висновок судів про наявність підстав для стягнення з відповідача 1.000.000,00 грн. заборгованості за кредитом та 99.665,22 грн. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Пунктами 4.2, 4.3 Договору визначено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених Договором та Тарифами, а також прострочення строків повернення Траншів Кредиту, визначених пп. 1.1.2, 2.13.3, 3.2.5, 4.4, 5.4 Договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 (один) процент, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період невиконання зобов'язань за Договором. У разі порушення позичальником вимог пп. 3.3.2 - 3.3.18 Договору позичальник зобов'язаний сплати кредитору штраф у розмірі 5 (п'ять) процентів від суми максимального ліміту Кредиту, визначеного п. 1.1.1 Договору, за кожний випадок.

Згідно з п. 3.3.5 та п. 3.3.6 Договору позичальник зобов'язався сплачувати кредитору проценти та комісії, передбачені п. 1.1.1 Договору, в порядку, визначеному п. п. 2.5, 2.7, 2.8, 2.12 Договору та тарифами, а також повернути кредитору в повному обсязі Транші кредиту в строки, визначені п. 1.1.2 Договору.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання взятих на себе договірних зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів, колегія суддів погоджується з висновком судів про наявність підстав для стягнення з відповідача 1.619,74 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 04.02.2014 р. по 04.08.2014 р.; 100.051,69 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 13.03.2014 р. по 12.09.2014 р., 50.000,00 грн. - штрафу за порушення строків повернення кредиту та 300.000,00 грн. - штрафу за порушення строків повернення процентів.

При цьому посилання скаржника про те, що одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" застосування такого виду неустойки як штраф до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Колегія суддів відзначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить законодавству України.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлені ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачена ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012 р. у справі № 06/5026/1052/2011).

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 р. № 42/252, від 09.04.2012 р. № 20/246-08.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів щодо стягнення з відповідача 535,65 грн. - 3 % річних від простроченої суми процентів за період з 06.05.2011 р. по 15.09.2014 р.; 15.369,37 грн. - 3% річних від простроченої суми кредиту за період з 13.03.2014 р. по 15.09.2014 р.; 1.853,16 грн. - інфляційних нарахувань за час прострочки по сплаті процентів за період з 06.05.2011 р. по 31.08.2014 р. та 107.104,84 грн. - інфляційних нарахувань за час прострочки за кредитом за період з 13.03.2014 р. по 31.08.2014 р.

При цьому доводи скаржника про те, що стягнення 3% річних та інфляційних втрат не передбачено Договором колегія суддів до уваги не бере, оскільки заходи відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбачені частиною 2 ст. 625 ЦК України, застосовуються незалежно від того, чи передбачена така відповідальність в договорі.

Доводи скаржника про те, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити, як саме розраховувалась сума штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту, сума пені та інших штрафних санкцій, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються наданим позивачем до позовної заяви розрахунком позовних вимог, який містить детальний розрахунок кожної складової заборгованості. Розмір заявленої до стягнення заборгованості відповідачем не спростований, контррозрахунку заборгованості ані суду першої інстанції, ані апеляційному господарському суду не надано.

Твердження скаржника про те, що саме з вини позивача відповідач не мав змоги сплатити грошові кошти за користування кредитом та інші платежі, блокуючи поточний рахунок відповідача, колегія суддів до уваги не бере, оскільки вказані твердження не підтверджені належними доказами.

Також, скаржник посилається на те, що судами було розглянуто справу в порушення п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України, оскільки Голосіївським районним судом м. Києва розглядається спір між Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" та Дочірнім підприємством "Долмарт Україна", що випливає з договірних відносин, які в свою чергу виникли на підставі Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 44ю/2011/05-1143/2-1 від 18.03.2011 р.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Предметом спору у даній справі є вимога Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" про стягнення з Дочірнього підприємства "Долмарт Україна" як з позичальника 1.676.199,67 грн. заборгованості за невиконання умов Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 44ю/2011/05-1143/2-1. Предметом спору, який розглядається Голосіївським районним судом м. Києва у справі №752/12956/14-ц, є позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" до Дочірнього підприємства "Долмарт Україна" та Ксініа Крістіна Альма Даніела про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості з поручителя.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, відсутня справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а відтак відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Окремо колегія суддів відзначає, що апеляційним судом було цілком підставно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, яке мотивовано тим, що Солом'янським районним судом м. Києва розглядається справа №760/25578/14-ц за позовом Ксініа Крістіни Альма Даніели до Дочірнього підприємства "Долмарт Україна", ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" про визнання договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №44ю/2011/05-1143/2-1 недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі, зокрема, неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Відповідно до п. 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 р. № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі на підставі частини першої статті 79 ГПК, господарським судам слід виходити з того, що порушення провадження у справі, предметом спору в якій є визнання недійсним кредитного договору, не перешкоджає з'ясуванню обставин у справі, в якій предметом спору є повернення кредиту та сплата відсотків за ним.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з судом апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача та зупинення провадження у даній справі, оскільки розгляд Солом'янським районним судом м. Києва справи № 760/25578/14-ц не є обставиною, що перешкоджає розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи, а також на довільному тлумаченні чинного законодавства.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок місцевого та апеляційного судів про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановлених у справі рішення місцевого суду та постанови апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Долмарт Україна" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 р. у справі № 910/20969/14 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
О.В. Попікова