ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р. Справа № 922/5566/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

відповідача - Залеська А.С. - дов. від 02.09.2013р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1059Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2015 р. у справі № 922/5566/14,

за позовом Комунального закладу охорони здоров'я "Куп'янська центральна міська лікарня", м. Куп'янськ, Харківська обл.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Куп'янська міська рада, м. Куп'янськ, Харківська обл.,

до Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека № 63", м. Куп'янськ, Харківська обл.,

про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року Комунальний заклад охорони здоров'я "Куп'янська центральна міська лікарня" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека № 63", в якій позивач просить виселити відповідача з займаного нежитлового приміщення площею 18 кв.м за адресою: м. Куп'янськ, вул. Лікарняна,2 та передати балансоутримувачу - Комунальному закладу охорони здоров'я "Куп'янська центральна міська лікарня", у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди комунального майна №90/07 від 01.07.2007 р., який укладений між позивачем та відповідачем, згідно якого вищевказане майно знаходилось у користуванні відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.01.2015 р. (суддя Светлічний Ю.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2015р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

В судове засідання представник позивача не з'явився, 20.03.2015р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання (вх. № 4588) про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з хворобою представника позивача те неможливістю його прибуття в дане судове засідання.

Судова колегія, розглянувши дане клопотання відповідача, вважає його необґрунтованим, не доведеним належними доказами та таким, що не підлягає задоволенню. До того ж, як зазначено в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Третя особа, Куп'янська міська рада, відзиву на апеляційну скаргу не надала, в судове засідання також не з'явилась та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 16.02.2015р. (а.с. 19 т. ІІ).

Відповідач, КПОЗ "Центральна районна аптека № 63", відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, проте позивач та третя особа не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі вищевказаних осіб за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.07.2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди нежитлового приміщення №90/07, відповідно до п.1.1 якого орендодавець (позивач) передав, а орендар (відповідач) прийняв в строкове платне користування приміщення в холі стаціонару КЗОЗ "КЦМЛ", площею 18 кв. м, розташоване за адресою: Харківська область, м. Куп'янськ, вул. Лікарняна, 2, з метою організації роботи аптечного пункту.

У відповідності до п. 2.1 даного договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання договору та акта приймання-передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого нежитлового приміщення залишається територіальна громада Куп'янська, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Договір укладено строком на 3 роки до 30 червня 2010 р. включно (п.10.1 договору).

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" правовою підставою користування комунальним майном є договір оренди.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України, ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Положеннями ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму на наймача покладено обов'язок негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Статтею 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, останній зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 5.4. спірного договору оренди сторони встановили, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Згідно з п.10.6 цього ж договору у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну цього договору за один місяць до закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих умовах, які були передбачені цим договором.

Матеріали справи свідчать, що 04.09.2009 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до вищезазначеного договору оренди, за якою сторони внесли зміни до п.10.6 договору в наступній редакції: "10.6. Після закінчення строку дії договору, якщо орендар зацікавлений в отриманні права оренди майна на новий строк, повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору оренди, повідомити балансоутримувача про свої наміри. Попередній орендар може отримати право оренди майна виключно шляхом участі у конкурсі".

Додатковою угодою №3 від 30.06.2010 р., укладеною між позивачем і відповідачем, продовжено строк дії договору оренди №90/07 на два роки по 30 червня 2012 р. включно.

Як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі позивач зазначає, що з метою припинення орендних правовідносин, у відповідності до вимог ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", 08.05.2012 р., 10.07.2012 р., 19.07.2012 р., 26.07.2012 р. направив орендарю листи з повідомленням про відсутність у орендодавця намірів щодо укладення договору оренди №90/07, після закінчення строку його дії, на новий термін. Відповідач, в свою чергу, на вказані листи не відреагував, повідомлення про намір продовжити договір оренди №90/07 позивачу не направив. В порушення умов договору оренди відповідач повідомив про свої наміри продовжити строк його дії лише 24.07.2012 р. Позивач вважає, що закінчення строку договору та не укладення додаткової угоди про продовження строку дії договору між сторонами свідчить про припинення договору оренди від 01.07.2007р. № 90/07 з 01.07.2012 року.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про необґрунтованість таких тверджень позивача та про відмову в задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду від 20.11.2012 р. у справі №5023/4227/12 за первісним позовом Куп'янської центральної міської лікарні до Комунального підприємства охорони здоров'я Центральна районна аптека №63 про зобов'язання вчинити певні дії (негайне повернення позивачу на підставі акту приймання-передачі нежитлових приміщень загальною площею 18 кв. м, розташованих за адресою: м. Куп'янськ, вул. Лікарняна, 2, а також стягнути неустойки в сумі 1857,60 грн.) та за зустрічним позовом Комунального підприємства охорони здоров'я Центральна районна аптека №63 до Куп'янської центральної міської лікарні про визнання такою, що втратила чинність додаткову угоду №1 від 04.02.2009 р. до договору оренди нерухомого майна №90/07 від 01.07.2007 р. та визнання договору оренди нерухомого майна №90/07 від 01.07.2007 р. продовженим на два роки, було відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів з тих підстав, що договір є неукладеним.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2013 р. у справі №922/4227/12 було скасовано рішення господарського суду від 20.11.2012 р. та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позову з інших підстав.

Рішенням господарського суду у справі №922/2786/14 від 08.09.2014 р. між тими ж сторонами про вилучення з незаконного володіння нежитлового приміщення переданого за договором оренди №90/07 від 01.07.2007 р. у задоволенні позову відмовлено.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до абз. 3 п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

В мотивувальній частині постанови Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2013 р. у справі №922/4227/12 суд зазначив, що договір оренди №90/07 від 01.07.2007 р. діє, оскільки позивач не виконав своїх обов'язків за договором щодо повідомлення орендаря про своє небажання пролонгувати договір.

Враховуючи викладене та те, що доказів повідомлення відповідача про своє не бажання пролонгувати договір після встановлення даної обставини постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2013 р. у справі №922/4227/12 позивачем не надано, а відповідачем умови щодо порядку пролонгації спірного договору не були порушені, судова колегія дійшла висновку про те, що договір оренди №90/07 від 01.07.2007 р. є діючим.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду повністю погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2015 р. у справі № 922/5566/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2015 р. у справі № 922/5566/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 27.03.2015р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.