ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015 Справа № 917/155/15

за позовом Комунального підприємства "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління", вул. Махоркова, 35, м. Кременчук, Полтавська обл., 39612

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор", вул. Куйбишева, 22А, м. Полтава, 36024

про стягнення 12 172,81 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися.

Суть спору: розглядається позовна заява Комунального підприємства "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" про стягнення з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" 12 172,81 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 06.05.2011 р. договору купівлі-продажу № 070-11, з яких : 8 363,23 грн. основний борг, 836,30 грн. штраф, 838,92 грн. 3% річних та 2 134,36 грн. інфляційні втрати.

Позивач представництво у судове засідання не забезпечив, вимог суду не виконав. Останній відповідно до пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання та про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи.

Позивач надав суду заяву № 01-18/61-1 від 02.04.2015 р. (вх. № 4679 від 02.04.2015 р.) про розгляд справи за відсутності його представників.

Відповідач представництво у судове засідання не забезпечив, відповідно до пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать матеріали справи.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у пп. 3.9.2 постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, закінчення строку вирішення спору, встановленого ч. 1 ст. 69 ГПК України, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи та розглядає справу відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами.

У судових засіданнях, що відбулися 24.02.2015 р. та 10.03.2015 р., представники позивача на задоволенні позову наполягали за мотивами позовної заяви, пояснень № 53-02/268 від 06.03.2015 р. (вх. № 3211 від 10.03.2015 р.). Крім того, позивачем надано через канцелярію суду пояснення № 53-02/310 від 18.03.2015 р. (вх. № 3998 від 23.03.2015 р.).

Відповідач надав суду заяву № 01-18/36-4 від 24.02.2015 р. (вх. № 2489 від 24.02.2015 р.) про застосування позовної давності, за мотивами якої просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на пред'явлення даного позову після спливу встановленого строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши у минулих судових засіданнях представників сторін, оцінивши надані документальні докази, суд,

встановив:

06.05.2011 р. між Комунальним підприємством "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" (продавець) та Дочірнім підприємством "Полтавський облавтодор" в особі Філії "Кременчуцька дорожня експлуатаційна дільниця" (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № 070-11 (а.с. 24, далі - Договір купівлі-продажу № 070-11), за умовами якого Комунальне підприємство "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" (продавець) зобов'язувалося згідно письмової заявки покупця передати у власність останнього асфальтобетон дрібнозернистий тип В з адгезійною добавкою wetfix у кількості 50 т., а Дочірнє підприємство "Полтавський облавтодор" в особі Філії "Кременчуцька дорожня експлуатаційна дільниця" (покупець) зобов'язувалося прийняти та оплатити товар.

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне:

- ціна за одну тону товару договірна, що діє на момент відпуску (продажу) товару (п. 2.2 Договору купівлі-продажу № 070-11);

- оплата за цим договором проводиться поетапно з авансовим платежем до 100% від вартості партії чи місячної заявки на підставі виставленого рахунку (п. 3.1 Договору купівлі-продажу № 070-11);

- продавець зобов'язується передати товар покупцю у повному обсязі в строк протягом 5 днів з моменту його оплати, а покупець в цей же строк зобов'язаний прийняти товар (п. 4.1 Договору купівлі-продажу № 070-11);

- у випадку порушення своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. За необґрунтовану відмову від оплати замовленого товару згідно письмової заявки покупець сплачує штраф в розмірі 10% від вартості замовленого товару (п. 5.1, п. 5.5 Договору купівлі-продажу № 070-11);

- договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2011 р. (п. 7.2 Договору купівлі-продажу № 070-11).

16.06.2011 р. Дочірнім підприємством "Полтавський облавтодор" в особі Філії "Кременчуцька дорожня експлуатаційна дільниця" (покупець) було подано позивачу заявку № 306 від 16.06.2011 р. (а.с. 25) щодо відпуску 2,1 тон асфальтобетону дрібнозернистого.

Факт поставки Комунальним підприємством "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" (продавець) 2,1 тон асфальтобетону дрібнозернистого вартістю 1 795,50 грн. та факт отримання вказаного товару відповідачем підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною № РН-000072 від 16.06.2011 р. (а.с. 27) та довіреністю № 71 від 16.06.2011 р. на отримання представником відповідача - Панченком В.І. - вказаних товарно-матеріальних цінностей (а.с. 28). Крім того, продавцем було пред'явлено рахунок - фактуру № СФ-100182 від 16.06.2011 р. на оплату 1 795,50 грн. вартості 2,1 тон асфальтобетону.

22.09.2011 р. Дочірнім підприємством "Полтавський облавтодор" в особі Філії "Кременчуцька дорожня експлуатаційна дільниця" (покупець) було подано позивачу заявку № 490 від 22.09.2011 р. (а.с. 29) щодо відпуску 15 тон асфальтобетону дрібнозернистого.

Факт поставки Комунальним підприємством "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" (продавець) 15 тон асфальтобетону дрібнозернистого вартістю 13 770,00 грн. та факт отримання вказаного товару відповідачем підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною № РН-000189 від 30.09.2011 р. (а.с. 63) та довіреністю № 147 від 27.09.2011 р. на отримання представником відповідача - Шереметьєвим М.О. - вказаних товарно-матеріальних цінностей (а.с. 75). Крім того, продавцем було пред'явлено рахунок - фактуру № СФ-10484 від 27.09.2011 р. на оплату 13 770,00 грн. вартості 15 тон асфальтобетону.

Вказані первинні документи підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін (з боку відповідача - печаткою Філії "Кременчуцька дорожня експлуатаційна дільниця").

За даними позивача, вартість вказаного товару оплачена частково в сумі 7 202,27 грн., заборгованість складає 8 363,23 грн..

Крім того, між сторонами проводилася звірка взаємних розрахунків, за наслідками якої складено акт № 18, відповідно до якого станом на 01.12.2013 р. заборгованість відповідача в особі Філії "Кременчуцька дорожня експлуатаційна дільниця" перед позивачем становить 8 363,23 грн. (а.с. 33). Даний акт підписано представниками сторін та скріплено печатками сторін.

З огляду на невиконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару позивач звернувся до останнього з претензією № 53-02/1395 від 16.12.2013 р. (а.с. 37-38), у якій вимагав сплатити 9 199,53 грн., з яких : 8 363,23 грн. заборгованість по оплаті ціни товару, 836,30 грн. штраф. Направлення даної претензії відокремленому підрозділу відповідача підтверджується матеріалами справи (а.с. 38 на звороті).

За даними позивача на момент пред'явлення позову до суду в порушення умов Договору купівлі-продажу № 070-11 відповідач вартість товару не оплатив, на претензію не відреагував.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 12 172,81 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 06.05.2011 р. договору купівлі-продажу № 070-11, з яких : 8 363,23 грн. основний борг, 836,30 грн. штраф, 838,92 грн. 3% річних та 2 134,36 грн. інфляційні втрати.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору поставки № 693, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України).

За приписами ст. 692, ст. 693 Цивільного Кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

В свою чергу, ст. 538 Цивільного Кодексу України визначає, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за Договором купівлі-продажу № 070-11 в частині поставки Дочірньому підприємству в особі Філії "Кременчуцька дорожня експлуатаційна дільниця" за заявками останнього № 306 від 16.06.2011 р. та № 490 від 22.09.2011 р. 17,1 тон асфальтобетону дрібнозернистого загальною вартістю 15 565,50 грн. за належним чином оформленою видатковою накладною № РН-000072 від 16.06.2011 р. та видатковою накладною № РН-000189 від 30.09.2011 р..

Дані первинні документи підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін (з боку відповідача - печаткою Філії "Кременчуцька дорожня експлуатаційна дільниця"), судом оглянуто оригінали останніх та встановлено, що залучені до позовної заяви копії відповідають оригіналам. В свою чергу, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором купівлі-продажу № 070-11 та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України оплатив не повну вартість товару. Факт отримання товару від позивача за вказаними видатковими накладеними відповідач не спростовував.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 8 363,23 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачами не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

При цьому судом враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 07.10.2014 р. № 3-125гс14 у справі № 904/4451/13, яка є обов'язковою для застосування у судовій практиці відповідно до положень ст. 111 28 ГПК України)

Відповідач, не заперечуючи факту наявності заборгованості, заявив клопотання про сплив строку позовної давності, яке суд оцінює як правомірне частково з огляду на наступне.

За приписами ст.ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи приписи ст. 692 Цивільного кодексу України та п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", початок перебігу загального строку позовної давності щодо вимог про стягнення вартості поставленого асфальтобетону за видатковою накладною № РН-000072 від 16.06.2011 р. розпочався 17.06.2011 р. та тривав по 17.06.2014 р., за видатковою накладною № РН-000189 від 30.09.2011 р. розпочався 01.10.2011 р. та тривав по 30.09.2014 р..

Проте, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст. 264 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вчинив дії, які свідчать про визнання боргу, що підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2013 року (а.с. 33).

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, однією з яких є введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером. Частиною 7 цієї ж статті встановлено, що головний бухгалтер, зокрема, організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Зі змісту вказаних законодавчих положень вбачається наявність повноваження у головного бухгалтера на підпис акту звірки взаєморозрахунків.

У постанові Верховного Суду України від 24.04.2007 у справі № 26/271 та у п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" сформульована правова позиція, відповідно до якої акт звірки взаєморозрахунків, підписаний з боку відповідача уповноваженою на це особою, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути обставиною, що свідчить про визнання боргу, а отже підставою для переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 Цивільного Кодексу України.

Серед іншого, судом досліджено Положення філії "Кременчуцька дорожня експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор", копія якого надана супровідним листом № 01-18/61-1 від 02.04.2015 р. (вх. № 4679 від 02.04.2015 р.), відповідно до якого філія самостійно здійснює господарську діяльність відповідно до завдань, встановлених підприємством, здійснює бухгалтерський і податковий облік, несе відповідальність за його вірогідність відповідно до встановленого чинним законодавством порядку.

Отже, строк позовної давності щодо стягнення з відповідача вартості поставленої за вказаними видатковими накладними продукції перервався 01.12.2013 року, позовна заява була подана 28.01.2015р. (згідно відмітки маркувальної машини поштового відділення), тобто, в межах встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Дані обставини відповідачем не спростовані.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2 134,36 грн. інфляційних втрат та 838,92 трьох процентів річних (враховуючи момент виникнення прострочення боржника щодо кожної з видаткових накладних окремо), суд прийшов до висновку, що розмір вимог позивача в цій частині є правильним (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 5.5 Договору купівлі-продажу № 070-11 сторони обумовили, що за необґрунтовану відмову від оплати замовленого товару згідно письмової заявки покупець сплачує штраф у розмірі 10% від вартості замовленого товару.

Матеріалами справи підтверджується наявність підстав для застосування такої міри відповідальності, як визначена сторонами у п. 5 Договору купівлі-продажу № 070-11, проте, суд погоджується з твердження відповідача щодо недотримання позивачем встановленого строку позовної давності при зверненні з вимогою про стягнення штрафу.

Так, відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За наведеним вище мотивуванням суд дійшов висновку про те, що порушення права позивача в даному випадку відбулося, відповідно, 17.06.2011 р. та 01.10.2011 р., скорочений строк позовної давності щодо пред'явлення вимог про стягнення штрафу закінчився, відповідно, 17.06.2012 р. та 01.10.2012 р., позовна заява подана 28.01.2015 р. (згідно відмітки маркувальної машини поштового відділення), тобто, за межами встановленого ст. 258 Цивільного кодексу України річного строку позовної давності.

Як роз'яснив пленум Вищого господарського суду України у п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Жодних підстав та доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій щодо визнання боргу в сумі 863,30 грн. штрафу позивач суду не надав, на наявність таких не посилався, причин пропущення строку звернення з вимогою про стягнення штрафу позивач суду не навів.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 3, п. 4 ст. 267 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 8 363,23 грн. основного боргу, 838,92 грн. трьох процентів річних та 2 134,36 грн. інфляційних втрат підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 863,30 грн. штрафу суд дійшов висновку про пропущення строку позивачем позовної давності, відповідачем подана зава про застосування наслідків спливу позовної давності, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити саме з цієї підстави.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України понесені позивачем судові витрати при поданні позову з оплати судового збору в сумі покладаються на відповідача, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій останнього.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 6 "Про судове рішення", п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" (вул. Куйбишева, 22А, м. Полтава, 36024, ідентифікаційний код юридичної особи 32017261) на користь Комунального підприємства "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" (вул. Махоркова, 35, м. Кременчук, Полтавська обл., 39612, ідентифікаційний код юридичної особи 03332033) - 8 363,23 грн. основного боргу, 838,92 грн. трьох процентів річних, 2 134,36 грн. інфляційних втрат та 1 827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. В частині позовних вимог Комунального підприємства "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" щодо стягнення з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" 836,30 грн. штрафу у позові відмовити.

СУДДЯ О.В.КІВШИК

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.