РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015Справа №910/2076/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвестстрой»

до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту «Укрзалізничпостач»

про стягнення 395 230, 66 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Костенко В.Л., Войченко С.В.

від відповідача: Соляник Н.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроінвестстрой» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту «Укрзалізничпостач» про стягнення заборгованості за договором поставки № ЦХП-06-01413-01 від 02.07.2013 р. у розмірі 375 139, 69 грн., а також 20 090, 97 грн. - пені. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань щодо оплати поставленої позивачем продукції за вищевказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/2076/15-г призначено до розгляду у судовому засіданні на 25.02.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позивачем невірно здійснено розрахунок пені та безпідставно включено податок на додану вартість до суми заборгованої при розрахунку.

Також відповідач зазначає, що продукція, закупівлю якої здійснює Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту «Укрзалізничпостач» є стратегічно важливою для залізничного транспорту та потребує значних фінансових витрат, а фінансування відповідача здійснюється Державною адміністрацією залізничного транспорту України «Укрзалізниця» шляхом перерахування коштів з дохідно-розподільчого рахунку на поточний рахунок підприємства та останнім часом значно зменшились надходження коштів на користь Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту «Укрзалізничпостач», у зв'язку з чим відповідач просить врахувати його скрутне матеріальне становище та застосувати приписи ст. 83 Господарського процесуального кодексу України щодо зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій.

У даному судовому засіданні представник позивача подав письмові пояснення по справі, у яких зазначає, що пеня за порушення виконання грошового зобов'язання розраховується виходячи із грошової суми, сплата якої прострочена.

Представник відповідача в усному порядку визнав суму основного боргу.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 23.03.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроінвестстрой» та Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту «Укрзалізничпостач» укладено договір поставки № ЦХП-01413-01, за умовами якого позивач зобов'язався поставити та передати, а відповідач - прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 4.3. договору загальна його сума складає 5 695 971, 29 грн. з урахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за кожну поставлену партію товару проводиться відповідачем на протязі 75 банківських днів після дати поставки партії продукції у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію.

Згідно з п. 10.6. договору в разі несвоєчасної оплати товару, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення.

Термін дії договору, відповідно до п. 13.7., встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2013.. а в разі наявності потреби відповідача, що підтверджується відповідним повідомленням - до повного виконання.

Додатковою угодою № 1 від 15.07.2013 р. сторони внесли зміни до договору № ЦХП-06-01413-01 від 02.07.2013 р. та встановили, що загальна сума договору становить 5 164 967, 93 грн.

Додатковою угодою № 2 від 31.12.2013 р. загальну суму договору № ЦХП-06-01413-01 від 02.07.2013 р. встановлено у розмірі 6 393 560, 46 грн. та встановлено термін дії договору до 19.04.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № ЦХП-06-01413-01 від 02.07.2013 р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 5 871 829, 26 грн., що підтверджується видатковими накладними, засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення умов договору № ЦХП-06-01413-01 від 02.07.2013 р. в частині оплати поставленого товару, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 375 139, 69 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Тож, виходячи з умов договору № ЦХП-06-01413-01 від 02.07.2013 р. щодо порядку розрахунків за поставлений товар, строк оплати отриманої відповідачем продукції на даний час є таким, що настав.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем поставленого за договором № ЦХП-06-01413-01 від 02.07.2013 р. товару та, при цьому, представник відповідача, присутній у судовому засіданні, визнав позов в частині заборгованості у розмірі 375 139, 69 грн.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи, що наявними у справі доказами підтверджується здійснення позивачем поставки товару за договором № ЦХП-06-01413-01 від 02.07.2013 р., а відповідачем не надано доказів його оплати у повному обсязі, з огляду на те, що відповідач відповідно до ст.ст. 22, 78 Господарського процесуального кодексу України визнав позов в частині заборгованості за договором у розмірі 375 139, 69 грн. та такі дії відповідача не суперечать законодавству і не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд вважає вимоги позивача про стягнення боргу у сумі 375 139, 69 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 20 090, 97 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач стверджує про порушення позивачем методики розрахунку пені та відсутністю підставі нараховувати пеню на суму заборгованості з урахуванням податку на додану вартість.

Також відповідач просить врахувати скрутне матеріальне становище здійснює Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту «Укрзалізничпостач» та відповідно до приписів ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З приводу наведеного суд відзначає, що за правилами Податкового кодексу України податок на додану вартість включається до ціни товару, а відтак сума заборгованості у разі його неоплати також визначається з урахуванням податку на додану вартість.

Що ж до зменшення штрафних санкцій, суд відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Тож, за правилами наведених норм боржник може бути звільнений від відповідальності за порушення грошового зобов'язання лише у разі наявності беззаперечних доказів відсутності його вини ц порушенні зобов'язання та доказів вжиття ним всіх можливих заходів щодо належного його виконання.

В той же час, відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності об'єктивних причин неможливості його виконання та вжиття Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту «Укрзалізничпостач» всіх залежних від нього засобів для уникнення порушення договірних зобов'язань.

При цьому, суд відзначає, що відносини між сторонами виникли на підставі договору, який є двостороннім правочином та за умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання прийняти та оплатити товар на умовах та в строки встановлені договором, у зв'язку з чим відсутність або обмеження фінансування відповідача не не є підставою для звільнення його від передбаченої законом і договором відповідальності за порушення строків оплати товару.

Згідно розрахунку позивача за період з 18.04.2014 р. (дата виникнення заборгованості за поставлений 30.12.2013 р. товар) до 19.11.2014 р. (дата визначена позивачем), який здійснено з урахуванням граничного терміну для нарахування пені, передбаченого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, розмір пені становить 20 090, 97 грн.

Перевіривши правильність розрахунків позивача, судом встановлено, що заявлені до стягнення суми розраховані арифметично вірно та не перевищують розрахунок суду.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвестстрой» задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту «Укрзалізничпостач» (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 11/15, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвестстрой» (83044, м. Донецьк, вул. Комуністична, 4, ) заборгованість у розмірі 375 139, 69 (триста сімдесят п'ять тисяч сто тридцять дев'ять грн. 69 коп.) грн., 20 090, 97 (двадцять тисяч дев'яносто грн. 97 коп.) грн. - пені та 7 904, 61 (сім тисяч дев'ятсот чотири грн. 61 коп.) грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 30.03.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.