ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа № 921/855/14-г/1

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

Давид Л.Л.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ "Гранд Ідеал", за № 20/11/2014 від 20.11.2014 року

на рішення господарського суду Тернопільської області від 03.11.2014 року

у справі № 921/855/14-г/1

за позовом: ПАТ "Банк Національний кредит" м. Київ

до відповідача: ТзОВ "Гранд Ідеал", м. Тернопіль

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - компанію MRIYA AGRO HOLDING PUBLIC LIMITED (Мрія Агро Холдінг Паблік Лімітед), Афродітіс 25, 2 поверх, кв./офіс 204, П.С. 1060, м.Нікосія, Кіпр

про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-15ю/2014/2-1 від 03.02.2014 року в сумі 13 448 255,41 грн.

за участю представників:

від позивача: Вдовиченко В.А. - представник;

від відповідача: Дубно І.Ю. - представник;

від третьої особи: не'явився;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 921/855/14-г/1 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.14 до складу судової колегії введено суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.12.14 апеляційну скаргу у даній справ іприйнято до провадження, справу призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 15.01.15 розгляд справи відкладено на 29.01.15.

29 січня 2015 року відповідачем подано клопотання про залучення до участі у справі компанію MRIYA AGRO HOLDING PUBLIC LIMITED (Мрія Агро Холдінг Паблік Лімітед) - гаранта за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 29.01.15 клопотання скаржника про залучення третьої особи задоволено, залучено до участі у справі компанію MRIYA AGRO HOLDING PUBLIC LIMITED (Мрія Агро Холдінг Паблік Лімітед) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Розгляд справи відкладено на 26.03.15 та витребувано в позивача додаткові документи.

Ухвалою суду від 26.03.15 розгляд справи відкладено на 02.04.15.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 03.11.2014 року (суддя - Чопко Ю.О.) позов ПАТ "Банк Національний кредит" до ТзОВ "Гранд Ідеал" про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-15ю/2014/2-1 від 03.02.2014 року в сумі 13 448 255,41 грн. - задоволено повністю.

При цьому, місцевий господарський суд послався на те, що з матеріалів справи вбачається, що згідно договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-15ю/2014/2-1 від 03.02.14 Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд Ідеал" отримало кредитні кошти в сумі 12000000 грн., що підтверджується копіями банківських виписок, наявних в матеріалах справи. Проте, з матеріалів справи вбачається, що на день розгляду справи будь-яких доказів, які б свідчили про повне погашення відповідачем заборгованості по кредиту, відсотках комісії та пені суду не надано. Наявність заявленої до стягнення заборгованості підтверджується, на думку суду, матеріалами справи, що стало підставою для задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.11.14 у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

При цьому, скаржник посилається на те, що заборгованість належна до стягнення за рішенням суду, не відповідає фактичним обставинам справи, а саме: враховуючи, строк кредитного договору, на думку апелянта, закінчився 07.07.14, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу за прострочку кредиту за період з 07.07.14 до 05.08.14 в розмірі 5 000,00 грн. та штрафу за прострочку процентів за період з 05.07.14 до 04.08.14 в розмірі 5 000, грн.. і за період з 05.08.14 до 05.08.14 в розмірі 5 000, 00 грн. після закінчення строку дії договору є неправомірним та не ґрунтується наумовах договору.

Також, на думку скаржника, задоволення позову в частині 3% річних є безпідставним, оскільки кредитним договором на підставі якого позивачем пред'явлено позов до відповідача, встановлено розмір процентів, а саме 24,5% річних, а відтак як зазначає апелянт, стягнення 3% річних в розмірі 53 875,87 грн., суперечить вимогам ст.ст. 536, 625 ЦК України.

Крім того, апелянт просить залучити до участі у справі компанію MRIYA AGRO HOLDING PUBLIC LIMITED (Мрія Агро Холдінг Паблік Лімітед) гаранта за кредитним договором, а відтак зазначена особа несе перед кредитором такі ж зобов'язання щодо сплати заборгованості як і відповідач у справі.

12 січня 2015 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач наводить спростування обґрунтувань, що містяться в апеляційній скарзі, зазначає про обґрунтованість рішення місцевого господарського суду та просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

29 січня 2015 року відповідачем подано клопотання про залучення до участі у справі компанію MRIYA AGRO HOLDING PUBLIC LIMITED (Мрія Агро Холдінг Паблік Лімітед) - гаранта за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Як зазначено вище, ухвалою суду від 29.01.15 клопотання скаржника про залучення третьої особи задоволено, залучено до участі у справі компанію MRIYA AGRO HOLDING PUBLIC LIMITED (Мрія Агро Холдінг Паблік Лімітед) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

24 березня 2015 року позивачем подано пояснення по справі, в яких додатково наводяться обставини, щодо спростування доводів, що містяться в апеляційній скарзі. Зокрема, позивачем зазначено наступне:

Згідно п.4.3 договору, у разі порушення позичальником вимог пп.3.3.2-3.3.14 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредиторі штраф у розмірі 5 000, 00 грн, за кожен випадок. Через несвоєчасну сплату процентів, як зазначає позивач, ним нараховано штраф за кожен випадок порушення.

Також, на думку позивача , несвоєчасне повернення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань в термін до 07.07.14 свідчить не про закінчення терміну дії договору, а про порушення його умов і нарахування штрафу є правомірним до остаточного повернення відповідачем заборгованості.

Також, наведено інші обставини на спростування доводів апеляційної скарги.

Перед початком судового засідання, 02.04.15 надійшло клопотання від третьої особи про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи.

Розглнувши подане клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для його задоволення, зважаючи на наступне:

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Зважаючи на те, що наявних матеріалів справи є достатньо для правильного вирішення даної справи, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи.

При цьому, судова колегія вважає за доцільне зазначити, що з матеріалів справи, а саме з поштового повідомлення про отримання ухвали суду третьою особою вбачається, що компанією MRIYA AGRO HOLDING PUBLIC LIMITED (Мрія Агро Холдінг Паблік Лімітед) отримано ухвалу суду від 29.01.15 у даній справі 20 лютого 2015 року, тобто з того часу компанії MRIYA AGRO HOLDING PUBLIC LIMITED (Мрія Агро Холдінг Паблік Лімітед) було відомо про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, а відтак зазначена особа мала можливість реалізувати свої процесуальні права щодо ознайомлення з матеріалами справи та надання пояснень.

Також, 02.04.15 представником відповідача подано клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення 200 000, 00 грн. заборгованості за кредитом та 100 000, 00 грн. заборгованості за процентами, у зв'язку з списанням зазначеної суми з рахунку боржника відповідно до розпоряджень позивача від 28.11.14 та від 03.12.14 та витребування у позивача підтверджуючих документів.

У судовому засіданні присутні представники сторін навели свої доводи, міркування та заперечення з приводу поданої апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 03 лютого 2014 року між ПАТ "Банк Національний кредит" (кредитор) та ТОВ "Гранд Ідеал" (позичальник) укладено генеральний договір про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-15ю/2014/2-1.

Відповідно до п. 1.1. укладеного договору, кредитор зобов'язується надати позичальникові грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (кредит).

Надання кредиту здійснюватиметься окремими частинами (траншами) зі сплатою 24,5 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться у додатку 1 до договору, що є невід'ємною складовою частиною договору, в межах максимального ліміту заборгованості 40 000 000 грн., та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 02 травня 2014 року на умовах визначених цим договором(п.1.1.1. договору).

У відповідності до п.1.2. Договору, кредит надається позичальнику на наступні цілі: поповнення обігових коштів.

Видача траншів кредиту на цілі, визначені п.1.2. договору проводиться шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з позичкового рахунку №2062.7.0922481.001 в ПАТ "Банк Національний кредит" в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату оплати (п. 2.1. договору).

Моментом (днем) надання траншу кредиту вважається день перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з позичкового рахунку в сумі відповідного траншу кредиту(п.2.2.договору).

Моментом (днем) повернення траншу кредиту вважається день зарахування на позичковий рахунок кредитора суми траншу кредиту (п.2.3. договору).

Відповідно до п. 2.5. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до п'ятого числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти, на рахунок №2068.3.092481.001 в ПАТ "Банк Національний кредит", а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.6. договору).

Нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється на фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/360). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п.2.7. договору).

Пунктом 2.8. сторони погодили, що у разі прострочення повернення заборгованості за кредитом понад 90 днів, сплата процентів до моменту її повернення, починаючи з місяця, в якому прострочення перевищили 90 днів, здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в передостанній робочий день відповідного місяця.

Сплата комісій здійснюється в порядку та в терміни, обумовлені тарифами (п.2.9. договору).

У разі порушення позичальником вимог 3.3.2.-3.3.14. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 5 000 грн., за кожний випадок (п.4.3. договору).

Пунктом 7.3. договору, сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Додатком №1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-15ю/2014/2-1 від 03.02.14 сторонами погоджено Тарифний план по кредитних операціях.

Договором про внесення змін №1 від 03.02.2014р. до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-15ю/2014/2-1 від 03.02.2014р. сторони погодили внести зміни, серед іншого, доповнити п. 3.1. договору підпунктом 3.1.3, відповідно до якого: протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договорами визначеними п. 1.7. цього договору, з позичкового рахунку зазначеному в п.2.1. цього договору перерахувати кредитні кошти на поточний рахунок позичальника в межах максимального ліміту кредиту в порядку, визначеним договором.

Договором про внесення змін №2 від 30.04.2014р. до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-15ю/2014/2-1 від 03.02.2014р. сторони погодили серед іншого викласти п.1.1.1. в новій редакції: Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо -"Транш", а у сукупності - Транші, зі сплатою 24,5 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться у додатку 2 до цього договору, що є невід'ємною складовою частиною цього договору, надалі за текстом "Тарифи", в межах максимального ліміту заборгованості 40 000 000 грн., та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 15 травня 2014 року на умовах визначених цим договором (п.1.1.1. договору).

Додатком №2 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-15ю/2014/2-1 від 03.02.2014р. сторонами погоджено Тарифний план по кредитних операціях.

Договором про внесення змін №3 від 15.05.2014р. до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-15ю/2014/2-1 від 03.02.2014р. сторони погодили серед іншого викласти п.1.1.1. в новій редакції: Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо -"Транш", а у сукупності - Транші, зі сплатою 24,5 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться у додатку 2 до цього договору, що є невід'ємною складовою частиною цього договору, надалі за текстом "Тарифи", в межах максимального ліміту заборгованості 40 000 000 грн., та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 02 червня 2014 року на умовах визначених цим договором (п.1.1.1. договору).

Додатком №3 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-15ю/2014/2-1 від 03.02.2014р. сторонами погоджено Тарифний план по кредитних операціях.

Договором про внесення змін №4 від 27.06.2014р. до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-15ю/2014/2-1 від 03.02.2014р. сторони погодили серед іншого викласти п.1.1.1. в новій редакції: Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за тестом кожна частина окремо -"Транш", а у сукупності - Транші, зі сплатою 24,5 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться у додатку 3 до цього договору, що є невід'ємною складовою частиною цього договору, надалі за текстом "Тарифи", в межах максимального ліміту заборгованості 40 000 000 грн., та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 07 липня 2014 року на умовах визначених цим договором (п.1.1.1. договору).

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-15ю/2014/2-1 від 03.02.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд Ідеал" отримало кредитні кошти в сумі 12 000 000 грн. даний факт не заперечується відповідачем у справі та підтверджується заявою №04.02.14-01 від 04.02.14 про надання коштів відповідно до кредитного договору, меморіальним ордером №7624335 від 04.02.14.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З вищенаведеного вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання з кредитного договору, згідно якого, в силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до приписів ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.3. постанови Пленуму ВГС України№14 від 17.12.13 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Відповідно до п.3.3. Кредитного договору позичальник серед іншого, зобов'язався сплачувати кредитору проценти та комісії передбачені п. 1.1.1. цього договору, в порядку визначеному п.2.6., 2.8., 2.9., 2.13. цього договору та тарифами; повернути кредитору в повному обсязі транші кредиту в cтроки визначені п.п. 1.1.1., 2.4. кредитного договору.

Проте, як зазначено позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранд Ідеал" неналежно виконувались умови договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-15ю/2014/2-1 від 03.02.14 та додатків до них, у зв'язку з чим допущено прострочення оплати кредиту, а саме:

станом на 06.08.14 за товариством рахувалось 12 000 000 грн. заборгованості за кредитом;

555 333 грн. 33 коп. заборгованості за процентами за період з 04.02.14 по 05.08.14;

331 667 грн. 67 коп. комісії за період лютий-серпень 2014р.;

904 грн. 82 коп. 3% річних від прострочення процентів за користування кредитом за період 06.05.14 - 05.08.14;

52 273 грн. 97 коп. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період 03.06.14 - 05.08.14;

697 грн. 08 коп. 3% річних за несвоєчасну сплату комісії за період 05.05.14 - 05.08.14;

4 897 грн. 32 коп. інфляційних за прострочення погашення процентів по кредиту за період 06.05.14 - 05.08.14;

94 684 грн. 93 коп. інфляційних за прострочення повернення суми кредиту за період 03.06.14 - 05.08.14;

742 грн. 85 коп. інфляційних за прострочення сплати комісії за період 06.05.14 - 05.08.14.

Як зазначено вище, місцевим господарським судом позов задоволено повністю. Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне:

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено до стягнення 52 273 грн. 97 коп. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період 03.06.14 - 05.08.14 та 94 684 грн. 93 коп. інфляційних за прострочення повернення суми кредиту за період 03.06.14 - 05.08.14, відповідно до розрахунку.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що договором про внесення змін №3 від 15.05.14 та договором про внесення змін №4 від 27.06.14, сторони виклали п.1.1.1. кредитного договору в в новій редакції та продовжили строк повернення кредиту спочатку до 02.06.14, а в подальшому до 07.07.14. А відтак, відповідачем не було порушено умов договору щодо обов'язку повернення кредиту в період з 03.06.14 по 07.07.14, а тому не можуть нараховуватися 3% річних та інфляційні за несвоєчасне повернення кредиту за цей період.

Проте, в розрахунок заборгованості позивачем внесено суми 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту та інфляційних за прострочення повернення суми кредиту за період з 03.06.14 по 26.06.14, що суперечить матеріалам справи та умовам укладеного договору.

Таким чином, заявлена до стягнення сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період 03.06.14 - 26.06.14 в розмірі 23 671,23 грн та інфляційних за прострочення повернення суми кредиту за період 03.06.14 - 26.06.14 в розмірі 94 684,93 грн., як зазначено вище не підтверджена матеріалами справи та не підлягає до задоволення. Дана обставина не була врахована місцевим господарським судом, що призвело до прийняття неправильного рішення в цій частині.

Також з матеріалів стави вбачається, що позивачем заявлено до стягнення 6 482 грн. 31 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом за період з 06.05.2014р. по 05.08.2014р.;

370 520 грн. 55 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 03.06.2014р. по 05.08.2014р.;

5 051 грн. 58 коп. пені за несвоєчасну сплату комісії за період з 06.05.2014р. по 05.08.2014р.

Крім того, відповідно до п.4.3. Договору нараховано 10 000 грн. штрафу за прострочення повернення кредиту, 15 000 грн. за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Щодо цього колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до п.4.2. договору, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених цим договором та тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі одного процента, в національній валюті України, від несвоєчасного сплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п.2.1. постанови Пленуму ВГС України№14 від 17.12.13 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Пеня за порушення грошового зобов'язання обчислюється лише у відсотках до суми простроченого платежу. Установлення розміру пені у твердій грошовій сумі законом не передбачено і суперечить змістові цього поняття; відтак позовні вимоги, пов'язані із стягненням пені, обчисленої виходячи з такого розміру, не можуть бути задоволені.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки (п.2.8 та п.2.9 постанови Пленуму ВГС України№14 від 17.12.13 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов'язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов'язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником. Разом з тим, пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов'язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов'язання.

Зважаючи на наведені вище обставини щодо кінцевого терміну повернення заборгованості за кредитом які врегульовані договорами про внесення змін до кредитного договору, а саме 07.07.14, нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 03.06.14 по 26.06.14 також є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за цей період в розмірі 149 917,81 грн. слід відмовити, що не було враховано місцевим господарським судом.

Також, варто зазначити, що Згідно п.4.3 договору, у разі порушення позичальником вимог пп.3.3.2-3.3.14 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредиторі штраф у розмірі 5 000, 00 грн, за кожен випадок. Натомість, позивачем нараховано штраф за порушення виконання зобов'язання боржником з повернення суми кредиту за періоди з 02.06.14 по 06.07.14 та з 07.07.15 по 05.08.14, також нараховано штраф за прострочку сплати процентів з 05.05.14 по 04.07.14, з 05.07.14 по 04.08.14 та з 05.08.14 по 05.08.14, що суперечить умовам укладеного договору та вимогам законодавства, оскільки, як зазначено вище, штраф має одноразовий характер, вичерпується з настанням самого факту порушення та не може нараховуватися за період, як це здійснено позивачем в розрахунку. Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає підставним нарахування та стягнення штрафу з відповідача в розмірі 5 000, 00 грн. за прострочення сплати кредиту та 5 000, 00 грн. за прострочення сплати відсотків за кредитом.

Стосовно твердження апелянта про неправомірність нарахування штрафу після припинення терміну дії договору, тобто 07.07.14, колегія суддів зазначає наступне:

Пунктом 7.3 кредитного договору визначено, що договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Отже, невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором в строк до 07.07.14 свідчить не про припинення терміну дії договору, а про порушення його умов відповідачем, а відтак нарахування штрафних санкцій є правомірним до остаточного повернення заборгованості відповідачем.

Щодо посилання скаржника на неправомірність нарахування 3% річних, оскільки договором вже передбачено нарахування відсотків в розмірі 24,5 % річних (договір про внесення змін №2 від 30.04.2014р.) судова колегія зазначає наступне:

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Тому під час вирішення спорів про стягнення процентів річних суд повинен визначити, чи позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, що були надані як позика, кредит, банківський вклад, чи зміст вимоги полягає в застосуванні відповідальності за порушення грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК).

Проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також трьох процентів річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК.

Таким чином, проценти за кредитним договором передбачені ст. 1056 - 1 ЦК України у даному випадку 24,5 % річних, є платою за користування кредитом, тоді як 3% річних передбачених ст.625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання. Наведеними обставинами спростовуються твердження відповідача щодо неправомірності нарахування 3% річних.

Щодо клопотання скаржника про припинення провадження у справі в частині стягнення 200 000, 00 грн. заборгованості за кредитом та 100 000, 00 грн. заборгованості за процентами, у зв'язку з списанням зазначеної суми з рахунку боржника відповідно до розпоряджень позивача від 28.11.14 та від 03.12.14 колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з п.9 постанови Пленуму ВГС України № 7 17.05.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин.

При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Підставами для задоволення клопотання про додаткове подання доказів можуть бути: а) додаткові докази існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає, не знала і не могла знати про їх існування; б) додаткові докази існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка їх подає, знала про їх існування, але не змогла надати їх суду з причин, які від неї не залежали; в) суд першої інстанції помилково виключив з судового розгляду надані особою докази, які мали значення для справи; г) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив особі в задоволенні клопотання про витребування чи залучення доказів, які мають значення для справи.

З наведеного вбачається, що основною умовою для прийняття додаткових доказів є їх існування на момент прийняття рішення місцевим господарським судом, факт оплати заборгованості чи списання коштів з рахунку боржника після прийняття рішення не може бути враховано судом апеляційної інстанції. А відтак, колегія суддів не вбачає підстав для припинення провадження у справі в зазначеній частині.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про скасування рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позову на суму 273 273,97 грн., з яких: 23 671,23 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 94 684,93 грн. інфляційних за прострочення погашення суми кредиту, 149 917,81 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 5 000, 00 грн. штрафу за прострочення повернення кредиту, 10 000,00 грн. штрафу за прострочення сплати процентів за користування кредитом та 1 534,68 грн. судового збору.

Судові витрати покласти на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до вимог ст. 49,105 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТзОВ "Гранд Ідеал" задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.11.14 у справі №921/855/14-г/1 в частині стягнення з відповідача 23 671,23 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 94 684,93 грн. інфляційних за прострочення погашення суми кредиту, 149 917,81 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 5 000, 00 грн. штрафу за прострочення повернення кредиту, 10 000,00 грн. штрафу за прострочення сплати процентів за користування кредитом та 1 534,68 грн. судового збору - скасувати. В цій частині прийняти нове рішення. В задоволенні позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Ідеал", м.Тернопіль, вул.Текстильна, буд. 16-А, оф. 7 (код 38480100) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит", м.Київ, вул. Тургенєвська, буд.52/58 (код 20057663) заборгованості на суму 283 273, 97 грн., з яких: 23 671,23 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 94 684,93 грн. інфляційних за прострочення погашення суми кредиту, 149 917,81 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 5 000, 00 грн. штрафу за прострочення повернення кредиту та 10 000, 00 грн. штрафу за прострочення сплати процентів за користування кредитом та 1 534,68 грн. судового збору - відмовити.

3. В частині задоволення позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Ідеал", м.Тернопіль, вул.Текстильна, буд. 16-А, оф. 7 (код 38480100) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит", м.Київ, вул. Тургенєвська, буд.52/58 (код 20057663) заборгованості на суму 13 164 981,44 грн. з яких: 12 000 000 грн. заборгованості за кредитом, 555 333 грн. 33 коп. заборгованості за процентами, 331 667 грн. 67 коп. комісії, 6 482 грн. 31 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, 220 602 грн.74 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 5 051 грн. 58 коп. пені за несвоєчасну сплату комісії, 904 грн. 82 коп. 3% річних від прострочення процентів за користування кредитом, 28 602 грн. 73 коп. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 697 грн. 08 коп. 3% річних за несвоєчасну сплату комісії, 4 897 грн. 32 коп. інфляційних за прострочення погашення процентів по кредиту, 742 грн. 85 коп. інфляційних за прострочення сплати комісії, 5 000 грн. 00 коп. штрафу за прострочення повернення кредиту, 5 000 грн. штрафу за прострочення сплати процентів за користування кредитом та 71 545,32 грн. судового збору - рішення залишити без змін.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит", м.Київ, вул. Тургенєвська, буд.52/58 (код 20057663) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Ідеал", м.Тернопіль, вул.Текстильна, буд. 16-А, оф. 7 (код 38480100) 767,34 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.04.15

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.