КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа№ 910/10868/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Харченко О.В. - за дов.; Шекера С.В. - за дов.

від відповідача: Земницький Д.П. - за дов.; Савельєва М.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мультіплекс-Холдинг»

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2014

у справі № 910/10868/14 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Блокбастер-Київ»

до Публічного акціонерного товариства «Мультіплекс-Холдинг»

про стягнення 1 169 754,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Блокбастер-Київ» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мультіплекс-Холдинг» (далі, відповідач) про стягнення з останнього основного боргу у розмірі 1 321 545,65 грн, з яких: заборгованість з орендної плати за Договором оренди нежилого приміщення від 20.08.2009 у розмірі 1 195 031,53 грн., інфляційні втрати у розмірі 65017,43 грн., 3% річних у розмірі 39 086,37 грн., пеня у розмірі 22 410,31 грн.

16.07.2014 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог та зміну предмету позову (том 1, а.с. 95-97), у якій позивач просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1 043 240,26 грн., інфляційні втрати у розмірі 65 017,43 грн., 3% річних у розмірі 39086,37 грн., пеню у розмірі 22 410,31 грн., а всього - 1 169 754,37 грн., а також змінював предмет позову та окрім стягнення заборгованості просив достроково розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 20.08.2009.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2014 (том 1, а.с. 156-157) судом першої інстанції було прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, подану 16.07.2014, та правомірно, з огляду на вимоги статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відмовлено в прийнятті до розгляду заяви позивача про зміну предмету позову, оскільки остання була подана після початку розгляду господарським судом справи по суті.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості розглядаються судом із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (том 1, а.с. 95-97).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення умов Договору оренди нежилого приміщення від 20.08.2009 (том 1, а.с. 11-36) орендна плата за липень-жовтень 2011 року, лютий-квітень 2013 року та лютий-квітень 2014 року була сплачена не в повному обсязі без урахування індексації, передбаченої пунктами 2.2 Договорів про внесення змін № 1 та № 2 до Договору оренди, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути нараховані на неї пеню, 3% річних та інфляційній втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2014 у справі № 910/10868/14 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Мультіплекс-Холдинг» на користь Публічного акціонерного товариства «Блокбастер-Київ» заборгованість у розмірі 1 043 240 (один мільйон сорок три тисячі двісті сорок) грн. 26 коп., пеню у розмірі 22 410 (двадцять дві тисячі чотириста десять) грн. 31 коп., 3% річних у розмірі 39 086 (тридцять дев'ять тисяч вісімдесят шість) грн. 37 коп., інфляційні втрати у розмірі 65 017 (шістдесят п'ять тисяч сімнадцять) грн. 43 коп. та судовий збір у розмірі 23 395 (двадцять три тисячі триста дев'яносто п'ять) грн. 09 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Мультіплекс-Холдинг» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2014 у справі № 910/10868/14 скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За твердженнями відповідача, викладеними у апеляційній скарзі, відповідно до актів звірки взаєморозрахунків по оплаті орендної плати та інших платежів за Договором оренди нежилого приміщення від 20.08.2009 будь-яка заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

Також, апелянт стверджує, що орендодавцем не виставлялись рахунки на доплату орендної плати з урахуванням індексації, а тому відповідач вважає, що позивач не має права стверджувати, що відповідачем порушувались умови оплати за Договором оренди.

Крім того, на виконання умов Договору оренди відповідачем було внесено на рахунок позивача гарантійний платіж у розмірі 1 221 709,00 грн., кошти з якого, за твердженнями скаржника, позивач зараховував в рахунок оплати орендних платежів.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мультіплекс-Холдинг» у справі № 910/10868/14 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2014 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мультіплекс-Холдинг» прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 25.09.2014.

23.09.2014 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мультіплекс-Холдинг» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні, призначеному на 25.09.2014, було оголошено перерву до 14.10.2014.

13.10.2014 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення до відзиву, у яких наголосив, що твердження апелянта про зарахування позивачем коштів гарантійного платежу в рахунок заборгованості відповідача є безпідставними.

06.10.2014 відповідачем через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду були подані письмові пояснення, у яких скаржник зазначив, що у взаємовідносинах між позивачем та відповідачем не відбувалось операцій по поверненню коштів, або зміні ціни (розміру), а тому відповідач вважає, що у нього не було підстав для проведень будь-яких коригувань з ПДВ.

Також, 06.10.2014 відповідачем було подане клопотання про призначення у справі судової експертизи. Дане клопотання мотивоване тим, що питання стосовно списання будь-яких сум із авансового платежу, внесеного відповідачем на умовах Договору оренди нежилого приміщення від 20.08.2009 в рахунок погашення ним заборгованості перед позивачем, не може бути доведене сторонами за допомогою інших засобів доказування, ніж проведення у справі експертизи, оскільки вирішення питання про такі обставини, їх наявність чи відсутність належить до сфери спеціальних знань та може бути вирішене за допомогою судової бухгалтерської експертизи, яка включає в себе дослідження документів про правильність відображення бухгалтерських операцій, встановлення документальної обґрунтованості відображення в обліку грошових коштів тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 у справі № 910/10868/14 було призначено судову бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; апеляційне провадження у справі було зупинено до отримання висновку експерта.

06.02.2015 на адресу Київського апеляційного господарського суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок судової бухгалтерської експертизи № 14420/14-45 від 29.01.2015 та матеріали справи № 910/10868/14.

У зв'язку з цим, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2015 апеляційне провадження у справі було поновлено, розгляд справи призначено на 19.03.2015.

17.03.2015 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду пояснення до апеляційної скарги з урахуванням висновків судової бухгалтерської експертизи, у яких зазначив, що висновки судової бухгалтерської експертизи підтверджують вимоги, викладені апелянтом у апеляційній скарзі щодо відсутності у останнього заборгованості перед позивачем по орендним платежам за липень, серпень, вересень, жовтень 2011 року, лютий, березень, квітень 2013 року та лютий, березень квітень 2014 року у розмірі 1 043 240,26 грн. основного боргу, а тому і нарахування позивачем пені у розмірі 22 410,31 грн., 3 % річних у розмірі 39086,37 грн. та індексу інфляції у розмірі 65 017,43 грн. на суму основного боргу є незаконними та такими, що не підлягають стягненню.

18.03.2015 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення з урахуванням висновків судової бухгалтерської експертизи, у яких зазначив, що висновки експерта у частині його відповіді на перше та друге питання повинні бути відхилені судом у зв'язку з тим, що відповіді на ці питання були дані з порушенням норм чинного законодавства, а дослідження експерта, що лягли в основу цих відповідей, зроблені з великою кількістю помилок. Водночас, як зазначив позивач, висновок експерта жодним чином не підтвердив твердження відповідача, що акт звірки взаєморозрахунків між сторонами відображає зарахування позивачем гарантійного платежу в рахунок заборгованості відповідача за договором оренди, а навпаки, спростував такі твердження.

У судовому засіданні, призначеному на 19.03.2015, було оголошено перерву до 24.03.2015.

23.03.2015 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення щодо порядку проведення індексації, у яких зазначив, що жодні додаткові зміни за рішенням суду чи будь-яким іншим чином про скасування індексації чи її зменшення сторонами до Договору оренди не вносились, у зв'язку з чим відповідач має сплачувати орендну ставку, погоджену сторонами у Договорі.

Представники позивача у судових засіданнях проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники відповідача у судових засіданнях підтримували доводи, викладені у апеляційній скарзі, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції у справі скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 20.08.2009 між Відкритим акціонерним товариством «Блокбастер-Київ», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Блокбастер-Київ», (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мультіплекс-Холдинг», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Мультіплекс-Холдинг», (орендар) підписано договір оренди нежилого приміщення (далі, Договір; том 1, а.с. 11-22), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстровано в реєстрі за № 2572.

За своєю правовою природою підписаний між сторонами Договір є договором найму (оренди).

Відповідно до частин 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Так, відповідно до пункту 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування (оренду) нежилі приміщення (в літ. А) загальною площею 5 949,00 кв.м. (далі, приміщення, об'єкт оренди), що складають 18/100 частин від нежилого будинку (літ. А), розташованого за адресою: м. Київ, пр-т Московський, 34-В.

Орендар зобов'язується використовувати приміщення виключно для отримання прибутку від таких видів діяльності: кінотеатральної діяльності, продажу квитків на кіносеанси, торгівлі напоями, у тому числі алкогольними, продуктами харчування, в тому числі тютюновими виробами та супутніми товарами у кафе та барах, що будуть розміщені у межах приміщення, рекламної діяльності у приміщенні (пункт 2.1. Договору та Додаток № 2 до договору).

31.05.2010 та 31.07.2012 позивачем та відповідачем підписані Договори про внесення змін до Договору оренди від 20.08.2009, які посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1070 та № 1830 відповідно (том 1, а.с. 29-36).

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктом 14.2. Договору передбачено, що Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та державної реєстрації та діє до 01.10.2023 включно.

Статтею 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з пунктом 3.1. Договору за користування приміщенням орендар сплачує на користь орендодавця орендну плату.

Розмір орендної плати визначено в пункті 3.4. Договору.

Відповідно до пункту 2.1. Договору про внесення змін від 30.05.2010 на виключення із загального правила про розмір орендної плати та порядок її оплати, встановленого в пункті 3.4, пунктах 3.5.3-3.5.7 Договору, сторони прийшли до згоди, що починаючи з 01.02.2011 місячна оренда плата буде складати 16% від загального обороту орендаря, зміст та склад якого визначено у пункті 2.3. цього Договору про внесення змін, окрім того ПДВ, але в будь-якому разі не менше 541 666,67 грн., крім того ПДВ - 108 333,33 грн., разом з ПДВ - 650 000,00 грн., що станом на момент підписання цього Договору без врахування ПДВ за національним курсом НБУ (9,71221 Гривні за 1 Євро) складає суму еквівалентну сумі 55 771,72 Євро.

У відповідності з пунктом 2.1. Договору про внесення змін від 31.07.2012 на виключення із загального правила про розмір орендної плати та порядок її оплати, встановленого в пункті 3.4, пунктах 3.5.3-3.5.7 Договору та пункті 2.1. Договору про внесення змін від 30.05.2010 сторони досягли згоди, що починаючи з 01.07.2012 місячна орендна плата буде складати 16% (шістнадцять відсотків) від загального обороту орендаря, зміст та склад якого визначено у пункті 2.3. цього Договору про внесення змін, окрім того ПДВ, але в будь якому разі не менше 545 893,60 грн., крім того ПДВ- 109 178,71 грн., разом з ПДВ - 655 072,32 грн., що станом на момент підписання цього Договору без врахування ПДВ за національним курсом НБУ (9,788 Гривні за 1 Євро) складає суму еквівалентну сумі 55 771,72 Євро.

Згідно з пунктами 2.2. Договорів про внесення змін від 30.05.2010 та від 31.07.2012 орендна плата на кожний наступний календарний місяць дії Договору, починаючи з 01.02.2011 (згідно Договору про внесення змін від 30.05.2010) та починаючи з 01.08.2012 (Договору про внесення змін від 31.07.2012) підлягає індексації за відповідними формулами, зазначеними у вказаних пунктах.

Відповідно до пунктів 2.4. Договорів про внесення змін від 30.05.2010 та від 31.07.2012 орендар зобов'язується, починаючи з 01.02.2011 згідно Договору про внесення змін від 30.05.2010 та, відповідно, з 01.07.2012 згідно Договору про внесення змін від 31.07.2012, щомісяця не пізніше другого вівторка місяця, за який сплачується орендна плата, сплачувати орендодавцю мінімальну орендну плату в сумі, визначеній в пунктах 2.1. з урахуванням умов пунктів 2.2. (індексація орендної плати) цих Договорів про внесення змін, а також через кожні три місяці, що минуть з 01.02.2011 згідно Договору про внесення змін від 30.05.2010 та, відповідно, з 01.08.2012 згідно Договору про внесення змін від 31.07.2012 (далі, звітний квартал), до першого вівторка місяця, наступного за звітним кварталом, проводити доплату орендної плати в сумі різниці між потрійною сумою мінімальної орендної плати, визначеної в пунктах 2.1. з урахуванням умов пунктів 2.2. Договорів про внесення змін, та сумою, що дорівнює 16% від загального обороту орендаря, а згідно з Договором про внесення змін від 31.07.2012 й суборендарів, за звітний квартал. Під різницею сум, сторони розуміють різницю перевищення суми, що дорівнює 16% від загального обороту орендаря й суборендарів за звітний квартал над потрійною сумою орендної плати, визначеної в пунктах 2.1. з урахуванням умов пунктів 2.2. Договорів про внесення змін.

У будь-якому випадку розмір орендної плати за звітний квартал (кожні три місяці, що минуть з 01.02.2011 згідно Договору про внесення змін від 30.05.2010 та відповідно з 01.08.2012 згідно Договору про внесення змін від 31.07.2012) не може бути меншим за суму мінімальної місячної орендної плати за звітний квартал, визначеної у частині першій пунктів 2.1. договорів про внесення змін з урахуванням умов пунктів 2.2. Договору про внесення змін від 31.07.2012.

У пункті 3.5.1. Договору сторони погодили, що до 01 жовтня 2009 року орендар сплатить орендодавцю мінімальну місячну орендну плату за останні два календарних місяці користування приміщенням у розмірі 1 018 090,83 грн., крім того ПДВ - 203 618,17 грн., разом з ПДВ - 1 221 709,00 грн. (далі, Гарантійний платіж).

При цьому, сторони домовились, що орендодавець має право задовольнити за рахунок Гарантійного платежу будь-які грошові вимоги (або інші вимоги, які підлягають грошовій оцінці), що випливають з цього Договору, у тому числі щодо погашення заборгованості орендаря зі сплати орендної плати, штрафних санкцій, передбачених договором, відшкодування шкоди, завданої приміщенню, тощо. У випадку задоволення грошових вимог орендодавця за рахунок Гарантійного платежу, орендодавець зобов'язується письмово повідомити орендаря про таке задоволення, його підстави та розмір, після чого орендар протягом 10 (десяти) банківських днів, з моменту отримання повідомлення від орендодавця, зобов'язується доплатити орендодавцю різницю між розміром Гарантійного платежу та сумою, на яку були задоволені вимоги орендодавця, так, щоб розмір Гарантійного платежу, який знаходиться у орендодавця, відповідав розміру орендної плати за останні календарні місяці користування приміщення.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як підтверджується матеріалами справи, у липні, серпні, вересні, жовтні 2011 року, лютому, березні, квітні 2013 року та лютому, березні, квітні 2014 року 16% загального обороту відповідача були меншими за розмір мінімальної орендної плати, встановленої в пункті 2.1 Договорів про внесення змін від 30.05.2010 та від 31.07.2012, у зв'язку з чим, позивачем за вказані місяці було виставлено відповідачу рахунки-фактури на сплату орендної плати виходячи з суми мінімальної орендної плати з урахуванням індексації, передбаченої пунктами 2.2 Договорів про внесення змін від 30.05.2010 та від 31.07.2012 (належним чином засвідчені копії рахунків-фактур містяться в матеріалах справи; том 1, а.с. 37-46).

Водночас, як зазначає позивач та свідчать матеріали справи, за період липень-жовтень 2011 року, лютий-квітень 2013 року та лютий-квітень 2014 року відповідачем зобов'язання зі сплати передбаченого Договором розміру орендної плати виконано не в повному обсязі, без урахування індексації, передбаченої пунктами 2.2. Договорів про внесення змін від 30.05.2010 та від 31.07.2012, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість зі сплати орендної за вказаний період у розмірі 1 043 240,26 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, скаржник у апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем взяті на себе зобов'язання щодо оплати орендної плати за Договором оренди були належним чином виконані, а саме, відповідачем своєчасно і в повному розмірі здійснено оплату орендної плати за Договором оренди, що, на його думку, підтверджується копіями банківських виписок про сплату орендної плати, доданими до апеляційної скарги (том 2, а.с. 10-161).

Крім того, відсутність заборгованості по оплаті орендної плати та інших платежів за Договором оренди нежилого приміщення від 20.08.2009, як зазначає відповідач, підтверджується актами звірки за період з 2011 року по перше півріччя 2014 року (том 1, а.с. 194-202), оскільки з останніх, за словами апелянта, вбачається, що позивач самостійно проводив зарахування сум індексації орендної плати, яка нараховувалась ним у відповідності до пунктів 2.2. Договорів про внесення змін до Договору оренди із суми гарантійного платежу у розмірі 1 221 709,00 грн., внесеного відповідачем. Так, відповідач вважає, що у позивача немає жодних підстав вважати недоїмку по гарантійному платежу (списану суму з гарантійного платежу) як заборгованість по сплаті орендної плати, оскільки у відповідача в такому випадку може виникнути борг по поповненню гарантійного платежу, а не по сплаті орендної плати.

Також, у апеляційній скарзі відповідач зазначив (том 2, а.с. 8), що не заперечує проти свого обов'язку щодо поповнення гарантійного платежу, проте, водночас зазначив, що у відповідності до умов пункту 3.5.1. Договору позивач не направляв відповідачу повідомлення про списання будь-яких сум із гарантійного платежу, а тому у відповідача не виникало підстав для його поповнення.

З метою повного та об'єктивного вирішення справи, для з'ясування спірних питань, які виникли під час вирішення спору у даній справі, за клопотанням відповідача ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 у справі було призначено судову бухгалтерську експертизу.

На вирішення судової бухгалтерської експертизи поставлено наступні питання:

1) Чи правильно документально оформлено та відображено операції із взаєморозрахунків згідно умов Договору оренди нежилого приміщення від 20.08.2009?

2) Чи підтверджується документально вимога Публічного акціонерного товариства «Блокбастер-Київ» в частині наявності заборгованості за Договором оренди нежилого приміщення від 20.08.2009?

3) Чи підтверджується документально самостійне списання (зарахування) Публічним акціонерним товариством «Блокбастер-Київ» авансових платежів в рахунок поточної заборгованості?

За результатами проведеної експертизи експертом КНДІСЕ було надано висновок судової бухгалтерської експертизи № 14420/14-45 від 29.01.2015 (далі, Висновок) (том 2, а.с. 225-232).

Згідно наданих висновків по першому питанню: відображення в обліку ПАТ «Мультіплекс-Холдинг» операції із взаєморозрахунків згідно умов Договору оренди нежилого приміщення від 20.08.2009 відповідає вимогам чинного законодавства.

Визначити правильність відображення операції із взаєморозрахунків згідно умов Договору оренди нежилого приміщення від 20.08.2009 в обліку ПАТ «Блокбастер-Київ» не видається за можливе у зв'язку з відсутністю необхідних облікових документів ПАТ «Блокбастер-Київ».

По другому питанню: вимога ПАТ «Блокбастер-Київ» в частині наявності заборгованості за Договором оренди нежилого приміщення від 20.08.2009 в розмірі 1 195 031,53 грн. документально необґрунтована.

По третьому питанню, поставленому на вирішення експертизи, надано наступний висновок: підтвердити здійснення операції зі списання (зарахування) ПАТ «Блокбастер-Київ» авансових платежів в рахунок поточної заборгованості ПАТ «Мультіплекс-Холдинг» за Договором оренди нежилого приміщення від 20.08.2009 не видається за можливе у зв'язку з відсутністю необхідних облікових документів ПАТ «Блокбастер-Київ».

Відповідач вважає, що вказаним Висновком КНДІСЕ підтверджуються його заперечення на позовну заяву, а відтак, підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Висновок експерта є рівноцінним з іншими видами доказів.

Як зазначається у пункті 6 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.11.2006 № 01-8/2651 «Про деякі питання призначення судових експертиз», у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід враховувати викладене в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах».

Так, у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» зазначається, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати:

- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи;

- чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі;

- компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень;

- достатність поданих експертові об'єктів дослідження;

- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним;

- узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи;

- обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у заявленому позивачем розмірі, а наданий експертом КНДІСЕ Висновок оцінює критично, оскільки він не узгоджується з іншими матеріалами справи з огляду на наступне.

Так, посилання відповідача на зарахування позивачем Гарантійного платежу в рахунок сплати орендної плати ґрунтуються на тому, що це відображено в актах звірки за період з 2011 року по перше півріччя 2014 року (том 1, а.с. 194-202).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний обліковий документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Акти звірки, на які посилається відповідач, не належить до первинних документів бухгалтерської звітності, а є документом, що містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, однак не може вважатися належним доказом проведення цих операцій та наявності заборгованості у суб'єкта господарювання, а відтак, вони не можуть свідчити про будь-яке зарахування за рахунок Гарантійного платежу і бути доказом такого зарахування.

Також, експерт у Висновку зазначив, що підтвердити здійснення операції зі списання (зарахування) ПАТ «Блокбастер-Київ» авансових платежів в рахунок поточної заборгованості ПАТ «Мультіплекс-Холдинг» за Договором оренди нежилого приміщення від 20.08.2009 не видається за можливе у зв'язку з відсутністю необхідних облікових документів ПАТ «Блокбастер-Київ». Тобто, даючи вказану відповідь на третє питання, поставлене експерту, експерт ще раз підтвердив твердження позивача про те, що акти звірки, що містяться в матеріалах справи, не відображають зарахування позивачем Гарантійного платежу за Договором в рахунок заборгованості відповідача.

Водночас, колегія суддів наголошує на тому, що при проведенні експертизи експертом не був взятий до уваги Баланс (звіт про фінансовий стан) позивача станом на 30.06.2014 (том 2, а.с. 197), в якому у рядку № 1665 зазначено суму у розмірі 1 222 000,00 грн. як дохід від майбутніх періодів. Тобто, сума Гарантійного платежу, сплачена відповідачем позивачу за Договором не зарахована в рахунок будь-якої заборгованості відповідача, а рахується як Гарантійний платіж-передоплата за два останніх місяці оренди, як це передбачено пунктом 3.5.1. Договору.

Щодо тверджень експерта про ненадання позивачем актів взаємозвірок, колегія суддів зазначає, що такі акти містяться у матеріалах справи, про що зазначалося вище. Те ж саме стосується і акту прийому-передачі приміщення та актів приймання-передачі послуг, про що сам експерт зазначив у своєму Висновку (том 2, а.с. 225).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що спірні акти звірки не є належними доказами відсутності або погашення заборгованості відповідача перед позивачем.

Також, колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до пункту 3.5.1. Договору позивач не має права без попереднього повідомлення відповідача здійснювати зарахування Гарантійного платежу в рахунок заборгованості відповідача перед позивачем. Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач повідомляв відповідача про таке зарахування.

З огляду на вищевикладене, твердження скаржника про відсутність у нього заборгованості за Договором у зв'язку із зарахуванням позивачем коштів Гарантійного платежу в рахунок заборгованості є безпідставними та не підтверджуються належними та доказами.

Водночас, колегія суддів зазначає, що висновки експерта по першому та другому питанню є некоректними та суперечать один одному.

Так, експертом була надана відповідь, що вимога позивача в частині наявності заборгованості за Договором документально необґрунтована.

Водночас, відповідаючи на перше питання експертизи, експерт наголосив на відсутності у матеріалах справи необхідних облікових документів ПАТ «Блокбастер-Київ». Такі висновки, на думку суду апеляційної інстанції, є неприпустимими, оскільки говорити про необґрунтованість документа, не здійснивши його аналіз, не вбачається за можливе.

Крім того, як вбачається із наданого Висновку, експерт дійшов висновку про відсутність заборгованості відповідача з орендної плати на підставі витребуваних у відповідача облікових регістрів (карток) рахунків 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за період з вересня 2009 року по жовтень 2014 року та актів звіряння взаєморозрахунків за послугою оренди нежитлового приміщення за 2011-2013 роки.

Однак, дослідивши Висновок, колегія суддів виявила ряд помилок експерта при дослідженні облікових регістрів відповідача, що призвело до відображення у дослідницькій частині Висновку недостовірних даних щодо виникнення дебетового сальдо у відповідача (переплата орендної плати відповідачем позивачу за Договором), а також завищення у таблиці про дослідження банківських виписок відповідача (Додаток № 2 до Висновку) суми сплаченої орендної плати відповідачем за Договором, що також підтверджується наданими позивачем копіями виписок ПАТ «Блокбастер-Київ» за 17.08.2011, 28.02.2014, 25.02.2014, 12.02.2014, 21.02.2014, 07.03.2014, 04.03.2014 та листом ПАТ «Мультіплекс-Холдинг» № 11/08-11 від 11.08.2011 (том 3, а.с. 11-18). Зазначеним спростовується достовірність наданого експертом Висновку.

Також, колегія суддів зазначає, що підпунктом 2 пункту 3 ухвали Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 про призначення судової бухгалтерської експертизи на вирішення судового експерта поставлено питання: «чи підтверджується документально вимога Публічного акціонерного товариства «Блокбастер-Київ» в частині наявності заборгованості за Договором оренди нежилого приміщення від 20.08.2009?».

При цьому, як вбачається з матеріалів справи з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (т.1, а.с. 95-98) позивачем сума основної заборгованості визначена в розмірі 1 043 240,26 грн.

Проте, пунктом 2 Висновку експертом зроблено висновок про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 1 195 031,53 грн., тобто у попередньо заявленому позивачем у позовній заяві розмірі.

Отже, Висновок експерта не може бути прийнятий судом до уваги у якості належного та допустимого доказу, оскільки є необґрунтованим та не узгоджується з іншими матеріалами справи.

Заперечуючи проти позову, відповідач також посилався на неправильний розрахунок суми основного боргу, спираючись на те, що пунктом 3.4.2. Договору встановлено обмеження індексу інфляції євро на рівні 3-х % за дванадцять місяців. У зв'язку з цим, на думку відповідача, відбулось неправомірне стягнення основної суми заборгованості, яка розраховувалась за реальним індексом інфляції Євро без врахування вищевказаних обмежень.

Зазначені доводи скаржника не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Так, дійсно, норма про обмеження розрахунку інфляційних коливань на рівні 3-х % за 12 місяців була встановлена пунктом 3.4.2. Договору від 20.08.2009.

Втім, як уже зазначалося вище, 31.05.2010 сторонами було внесено зміни до Договору оренди, де в пункті 2 передбачено, що на виключення із загального правила про розмір орендної плати та порядок її оплати, встановленого в пункті 3.4, пунктах 3.5.3. - 3.5.7 Договору, сторони прийшли до згоди, починаючи з 01 лютого 2011 року, змінити розмір орендної плати та порядок проведення індексації.

В зв'язку з цим, сторони змінили весь пункт 3.4. Договору оренди, чим фактично прибрали обмеження на проведення повної індексації курсу Євро.

За таких обставин, з 01 лютого 2011 року сторони застосовують положення про розмір та порядок сплати орендних платежів, керуючись положеннями договорів про внесення змін до Договору оренди нежитлового приміщення.

Зазначене також підтверджується актами звіряння розрахунків, на які посилається відповідач, і з яких вбачається, що сторони орендних правовідносин індексували розмір орендної плати без врахування будь-яких обмежень. Так, по тексту всіх актів звіряння в розділі «Дебет» значиться розмір орендної плати, яка розрахована виходячи з офіційного курсу НБУ без 3-х відсоткового обмеження. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач підписав вказані акти звіряння та посилається на них в якості своїх доказів, очевидним є факт, що сторони після підписання договорів про внесення змін не застосовували обмеження щодо індексації курсу Євро, які встановлювалися підпунктом 3.4.2. Договору оренди.

Посилання скаржника на те, що позивач не звертався до відповідача у спірний період з претензіями щодо сплати заборгованості з орендної плати не приймаються судом до уваги, оскільки не звільняють відповідача від обов'язку сплатити наявну заборгованість.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідач належними та допустимими доказами не спростував факту існування у нього заборгованості за Договором, доказів її погашення суду не надав.

Отже, факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновки Господарського суду міста Києва щодо стягнення з відповідача основної суми боргу у розмірі 1 043 240,26 грн. обґрунтованими.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 39 086,37 грн. та 65 017,43 грн. інфляційних втрат.

Стосовно цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи доведеність порушення відповідачем зобов'язання за Договором, колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних, погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Блокбастер-Київ» про стягнення з відповідача за спірний період 39 086,37 грн. 3% річних та 65 017,43 грн. інфляційних втрат.

Крім того, позивачем заявлена до стягнення з відповідача пеня за неналежне виконання умов Договору у розмірі 22 410,31 грн.

Нарахування пені є штрафною санкцією та, відповідно, окремим видом господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 16.6. Договору встановлено, що за порушення термінів здійснення платежів, передбачених цим Договором, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент сплати неустойки, за кожний день прострочення.

Отже, оскільки відповідач допустив прострочення зі сплати позивачу передбаченого Договором розміру орендної плати, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 16.6. Договору, позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 22 410,31 грн.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у заявленому позивачем розмірі, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Мультіплекс-Холдинг» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мультіплекс-Холдинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2014 у справі № 910/10868/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2014 у справі № 910/10868/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/10868/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх