РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015Справа №910/2863/15-г
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомДержавного підприємства "Запоріжжястандартметрологія"
доДержавного підприємства "Держтранс"
простягнення 191 592 грн 52 коп.
Представники сторін:
від позивача:Хайруллін Д.В., довіреність №148 05.03.2015
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.02.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Запоріжжястандартметрологія" з вимогами про стягнення з Державного підприємства "Держтранс" заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 04.04.2013 у розмірі 193 857 грн 73 коп., в тому числі: 186 200 грн 00 коп. основного боргу, 766 грн 71 коп. 3% річних, 25 грн 52 коп. пені та 6 865 грн 50 коп. втрат від інфляції.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 04.04.2013 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість з повернення позики у розмірі 186 200 грн 00 коп. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором, позивачем нараховано 766 грн 71 коп. 3% річних, 25 грн 52 коп. пені та 6 865 грн 50 коп. втрат від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 порушено провадження у справі № 910/2863/15-г, розгляд справи призначений на 03.03.2015.

26.02.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та документи на виконання вимог ухвали суду.

В судове засідання 03.03.2015 з'явились уповноважені представники сторін.

Представник позивача подав документи для долучення до матеріалів справи на вимогу ухвали суду, а також заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 191 592 грн 52 коп., в тому числі: 185 200 грн 00 коп. основного боргу, 780 грн 51 коп. 3% річних, 26 грн 01 коп. пені та 5 586 грн 00 коп. втрат від інфляції. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а також клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату для надання можливості врегулювання спору мирним шляхом.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 03.03.2015 оголошено перерву до 26.03.2015.

13.03.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

25.03.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

У судове засідання 26.03.2015 з'явився представник позивача, надав документи для долучення до матеріалів справи та пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

У судовому засіданні 26.03.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

04.04.2013 між Державним підприємством "Запоріжжястандартметрологія" (позикодавець) та Державним підприємством "Держтранс" (позичальник) було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №1, відповідно дов якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених договором (п. 1.1. договору). Розмір фінансової допомоги складає 200 000 грн 00 коп. (п. 2.1. договору).

Строк надання допомоги складає три роки і може бути продовжений шляхом укладання додаткових угод (розділ 4 договору).

16.12.2013 між сторонами було підписано додаткову угоду №1 до договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 04.04.2013, якою було викладено в новій редакції окремі пункти договору.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання грошових коштів позичальникові і діє по серпень 2016 року (п. 9.1. договору).

Позичальник зобов'язується повертати фінансову допомогу позикодавцю рівними частинами щомісячно починаючи з квітня 2013 року протягом відповідного календарного місяця, відповідно до графіку погашення фінансової допомоги, який є невід'ємною частиною даного договору (п. 5.1. договору).

Умовами договору встановлено, що позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі повернути надану позикодавцем фінансову допомогу, а позикодавець має право достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов'язань позичальником, письмово попередивши його про це у строк 10 календарних днів (п.п. 6.1.1. та 6.4.1. договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором позики.

В силу статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивач умови договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 04.04.2013 виконав, надав відповідачу грошові кошти в сумі 200 000 грн 00 коп., про що свідчить виписка з рахунку від 17.04.2013.

Внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором позивач звертався до відповідача з претензіями про виконання умов договору №04/4329 від 08.08.2014 та №04/4703 від 29.08.2014. Відповідач взяті на себе зобов'язання виконав частково, позикові кошти повернув з порушенням строків 28.08.2014 у розмірі 13 800 грн 00 коп., у зв'язку із чим позивач звернувся до відповідача з претензією №04/6153 від 01.12.2014 про порушення умов договору.

Відповідач вимог, викладених у претензії не виконав, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 185 200 грн 00 коп. основного боргу, 780 грн 51 коп. 3% річних, 26 грн 01 коп. пені та 5 586 грн 00 коп. втрат від інфляції.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог не заперечує, наявності заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 04.04.2013 в розмірі 185 200 грн 00 коп. визнає, просить суд врахувати часткову оплату заборгованості, а саме:

- 03.03.2015 на суму 1 200 грн 00 коп.;

- 12.03.2015 на суму 1 500 грн 00 коп.;

- 24.03.2015 на суму 2 000 грн 00 коп.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Розглянувши надані позивачем докази сплати відповідачем заборгованості після звернення позивача з позовом до суду та порушення провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає за доцільне припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 4 700 грн 00 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з повернення фінансової допомоги за договором про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 04.04.2013 та факту наявності заборгованості в розмірі 180 500 грн 00 коп., вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у розмірі 180 500 грн 00 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 780 грн 51 коп. 3% річних, 26 грн 01 коп. пені та 5 586 грн 00 коп. втрат від інфляції.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 7.2. договору у випадку порушення строків оплати товару, позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції) відповідно до пункту 7.2. договору.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання відповідачем обов'язку з оплати отриманого товару, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та втрат від інфляції підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору (частина 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на це, судові витрати покладаються на відповідача у частині задоволених позовних вимог та у частині припинення провадження у справі в сумі 3 831 грн 85 коп.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Держтранс" (01103, м.Київ, вул. Залізничне шосе, буд. 25, ідентифікаційний код 02736337) на користь Державного підприємства "Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (69057, м. Запоріжжя, вул. Антенна, буд. 10, ідентифікаційний код 04725958) заборгованість у розмірі 180 500 (сто вісімдесят тисяч п'ятсот) грн 00 коп. основного боргу, 780 (сімсот вісімдесят) грн 51 коп. 3% річних, 26 (двадцять шість) грн 01 коп. пені, 5 586 (п'ять тисяч вісімдесят шість) грн 00 коп. втрат від інфляції та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 831 (три тисячі вісімсот тридцять одна) грн 85 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Державного підприємства "Держтранс" заборгованості у розмірі 4 700 грн 00 коп.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 01.04.2015

Суддя Н.Б. Плотницька