КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа№ 910/25130/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Чернякова О.С. - директор

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Еліта Придніпров'я»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2014

у справі № 910/25130/14 (Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікус»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Еліта Придніпров'я»

про стягнення 15 193, 53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лікус» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Еліта Придніпров'я» (далі, відповідач) про стягнення 12 511,16 грн. - заборгованості, 1 025,92 - грн. 3% річних, 1 656,45 грн. - інфляційного збільшення суми боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов Договору на поставку продукції № 01/2010 від 27.12.2010 позивач поставив відповідачу товар на суму 306 288,00 грн. Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару виконав частково в розмірі 293 776,84 грн., у зв'язку з чим станом на момент подання позову заборгованість за договором поставки складає 12 511,84 грн. Також, за неоплату товару, поставленого згідно Договору, позивач просив суд стягнути з відповідача 1 025,92 - грн. 3% річних за період з 01.01.2012 по 26.09.2014 та 1 656,45 грн. інфляційних за період з січня 2012 року по серпень 2012 року включно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2014 у справі № 910/25130/14 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Еліта Придніпров'я» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікус» 12 511, 16 грн. - основного боргу, 1 025, 92 грн. - 3% річних, 1 656, 45 грн. - інфляційного збільшення суми боргу та 1 827, 00 грн. - судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки підтверджений належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Еліта Придніпров'я» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № 09-08.1/179/15 від 16.01.2015), відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2014 у справі № 910/25130/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За твердженнями скаржника, позивачем не було дотримано досудового порядку врегулювання спору та не направлено відповідачу претензій про порушення його прав зі сторони останнього.

Також, судом першої інстанції не було витребувано у позивача оригінал Договору на поставку продукції № 01/2010 від 27.12.2010 та інших доказів у справі.

Крім того, відповідач зазначив, що рішення було прийняте у першому ж судовому засіданні, без участі його представника, чим порушено його процесуальні права.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Еліта Придніпров'я» було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Шевченко Е.О. та Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 (головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Шевченко Е.О. та Зеленін В.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 28.01.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 розгляд справи відкладено на 18.02.2015 у зв`язку із неявкою у судове засідання представника відповідача.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 № 09-52/174/15 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Еліта Придніпров'я» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Еліта Придніпров'я» прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 24.03.2015.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 24.03.2015, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується його розпискою про отримання копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 на зворотній стороні останньої.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, у судовому засіданні проти її задоволення заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення з огляду на наступне.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, 27.12.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лікус» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Еліта Придніпров'я» (покупець) був укладений Договір на поставку продукції № 01/2010 (далі, Договір) (том 1, а.с. 13), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю товар, а покупець - прийняти та оплатити цей товар.

Згідно з пунктом 1.2 Договору, найменування, кількість та ціна товару зазначається в рахунку та накладній, які формуються на кожну окрему партію товару.

Відповідно до пункту 4.1 Договору, ціна та загальна вартість окремої партії товарів договірна та погоджується постачальником та покупцем в усній формі та зазначається в рахунку постачальника та видаткових накладних.

Пунктом 4.3 Договору сторони погодили, що покупець проводить оплату поставленого йому товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, але не пізніше 31.12.2011.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та продовжує діяти до повного його виконання (пункт 8.1 Договору).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням частини 3 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання умов Договору позивач 27.12.2010 поставив відповідачу товар на суму 306 288,00 грн., що підтверджується підписаними представниками сторін без будь-яких зауважень накладними від 27.12.2010 № 27/12 та № 27/12/1 та довіреністю № 110 типової форми № М-2 від 27.12.2010, виданою відповідачем Стрижаку Володимиру Григоровичу на отримання цінностей від позивача.

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару в обумовлений пунктом 4.3 договору строк (не пізніше 31.12.2011) виконав лише частково, поставлений позивачем товар оплатив лише на суму 293 776,84 грн., що підтверджується доданими позивачем до позовної заяви виписками з особового рахунку ТОВ «Лікус», тобто, станом на момент подання позову заборгованість за Договором поставки складає 12 511,84 грн. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Додані відповідачем до апеляційної скарги копії звітів про дебетові операції Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Еліта Придніпров'я» не є належними та допустимими доказами у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України та не підтверджують факт повної оплати відповідачем поставленого згідно Договору товару, оскільки лише у звіті про дебетові операції, який міститься на сторінці 64 тому 1 справи, йдеться про оплату ТОВ «Лікус» дизельного палива згідно Договору по рахункам № 27/12 та № 27/12/1 від 27.12.2010 на загальну суму 82 864,80 грн., тоді, як загальна сума поставленого товару згідно накладних № 27/12 та № 27/12/1 від 27.12.2010 становить 306 288,00 грн. Інші звіти про дебетові операції, надані скаржником, не стосуються правовідносин по спірному Договору, оскільки у них зазначені зовсім інші номери рахунків на оплату.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції безпідставно не були витребувані оригінали документів, доданих до позовної заяви, оцінюються судом критично, оскільки згідно частини 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази можуть подаватись до суду як в оригіналі, так і в належним чином засвідченій копії.

Так, копії доданих до позовної заяви документів належним чином засвідчені (підписані представником ТОВ «Лікус» та завірені печаткою підприємства). Сумнівів у їх достовірності у суду не має. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Посилання апелянта на недотримання позивачем обов'язкового порядку досудового врегулювання спору, передбаченого Господарським процесуальним кодексом України, є безпідставними, оскільки обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Зазначене підтверджується рішенням Конституційного суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002 (справа про досудове врегулювання спорів). Тобто, ненаправлення позивачем відповідачу претензії у порядку досудового врегулювання спору не позбавляє позивача права безпосередньо звернутись до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Отже, факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 12 511,84 грн. належним чином доведений, документально підтверджений, у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновки Господарського суду міста Києва щодо стягнення з відповідача визначеної грошової суми обґрунтованими.

Сплату вказаної суми заборгованості відповідачем не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, суду також не надано.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 1 025, 92 грн. 3% річних та 1 656, 45 грн. інфляційних втрат.

Стосовно цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи доведеність порушення відповідачем зобов'язання за Договором, колегія суддів, перевіривши здійснений розрахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань, погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Лікус» про стягнення з відповідача 1 025, 92 грн. 3% річних та 1 656, 45 грн. інфляційних втрат.

Крім того, відповідач у апеляційній скарзі зазначив, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, оскільки оскаржуване рішення було прийняте у першому ж судовому засіданні, без участі представника відповідача, чим порушено його процесуальні права.

Колегія суддів не приймає до уваги вказані посилання апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Як підтверджується матеріалами справи, ухвала Господарського суду міста Києва від 17.11.2014 про порушення провадження у справі № 910/25130/14 була направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та витязі з ЄДРПОУ (том 1, а.с. 11).

Факт отримання відповідачем вказаної ухвали підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (том 1, а.с. 3).

Однак, позивач у судове засідання суду першої інстанції, призначене на 05.12.2014, не з'явився, вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 17.11.2014 не виконав, письмового відзиву або документів, які спростовують доводи позивача, викладені у позовній заяві, суду не надав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив.

Згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це їх право, а не обов'язок, справа може розглядатися без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Однак, це є правом суду, а не його обов'язком.

Таким чином, судом першої інстанції жодним чином не були порушені процесуальні права позивача.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Еліта Придніпров'я» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Еліта Придніпров'я» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2014 у справі № 910/25130/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2014 у справі № 910/25130/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/25130/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх