ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015 року Справа № 904/9543/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання: Сусла Я.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник Пріхно Н.М., довіреність № б/н від 12.01.2015 року,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кофе-Тайм" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2015 року у справі № 904/9543/14

за позовом Дочірнього підприємства "Лакталіс-Україна", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кофе-Тайм", м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області

про стягнення 30 151, 06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Лакталіс-Україна" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кофе - Тайм" про стягнення з останнього на свою користь суми основного боргу за договором поставки в розмірі 26 303, 06 грн., пені в розмірі 1 810, 00 грн., суми інфляційних збитків в розмірі 799, 00 грн. та 25% річних в розмірі 1 239, 00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2015 року у справі № 904/9543/14 (суддя Новікова Р.Г.) позовні вимоги Дочірнього підприємства "Лакталіс-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кофе-Тайм" про стягнення суми боргу в розмірі 26 303, 06 грн., пені у розмірі 987, 56 грн., інфляційної складової в розмірі 631, 27 грн., 25% річних в розмірі 961, 63 грн. - задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кофе-Тайм" на користь Дочірнього підприємства "Лакталіс-Україна" суму боргу в розмірі 26 303, 06 грн., пеню в розмірі 987, 56 грн., інфляційну складову в розмірі 631, 27 грн., 25% річних в розмірі 961, 63 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 750, 20 грн.; провадження у справі щодо решти позовних вимог припинено у зв'язку з відмовою позивача від позовних вимог в цій частині.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем зобов'язань за укладеним між позивачем та відповідачем договором поставки №1713/10 В/Д від 01.01.2010 року та додаткової угоди №2 від 22.10.2012 року щодо своєчасної оплати вартості поставленого позивачем відповідачу товару за товарно-транспортними накладними № ДП-00021389 від 06.09.2014 року, № ДП-00021649 від 09.09.2014 року, № ДП-00021888 від 12.09.2014 року та № 31213434 від17.09.2014 року, наявності боргу відповідача за поставлений товар за вказаними товарно-транспортними накладними у загальній сумі 26 303, 06 грн., передбаченої договором відповідальності за порушення строків оплати поставленого товару у вигляді пені, а також передбаченої статтею 625 ЦК України та умовами договору відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 25% річних та інфляційних втрат. Провадження у справі щодо решти позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 25 % річних припинено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відмовою позивача від позовних вимог в цій частині.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду Дніпропетровської області, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кофе-Тайм" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати зазначене рішення суду.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що жодна із товарно-транспортних накладних не підписана уповноваженою особою покупця; підпис проставлений від покупця на товарно-транспортних накладних не розшифровано; відповідні довіреності на отримання відповідачем товарно-матеріальних цінностей за вказаними товарно-транспортними накладними позивачем не надано; акт звірки взаєморозрахунків № ЦО-00008954 станом на 30.09.2014 року між позивачем та відповідачем підписаний з боку відповідача неуповноваженою особою, яка не є працівником, відповідальним за проведення звірки взаєморозрахунків з контрагентами. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, явку свого повноважного представника не забезпечив. Про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 83, т. 1), яким відповідачу була направлена копія ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Позивач відхиляє доводи відповідача щодо відсутності довіреності від останнього на отримання товарно-матеріальних цінностей за спірними товарно-транспортними накладними. Так, в матеріалах справи є довіреність, видана та засвідчена підписом директора та головного бухгалтера відповідача, скріплена печаткою підприємства (додаток № 1 до Договору "Зразки підписів уповноважених осіб від покупця на отримання продукції та зразок печаток цієї особи"), що підтверджує повноваження вказаних у довіреності представників відповідача на отримання товару. Відповідно до п. 14 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99, при централізовано-кільцевих перевезеннях цінностей підприємствам їх відпуск постачальниками може здійснюватися без довіреності, якщо одержувач цінностей за підписом керівника і головного бухгалтера підприємства або інших осіб, які уповноважені підписувати довіреності, повідомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей. Додаток № 1 до Договору поставки є саме таким документом, що засвідчений підписом директора та печаткою відповідача. Умовами Договору встановлено обов'язок відповідача повідомляти позивача про закінчення терміну повноважень осіб, уповноважених довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей від позивача. Однак, позивач не отримував жодних повідомлень про закінчення строку дії повноважень відповідно до наданої довіреності, отже товар за спірними товарно-транспортними накладними отриманий повноважною особою відповідача. Позивач посилається, що усі товарно-транспортні накладні скріплені печаткою відповідача, а тому є належними доказами прийняття їх відповідачем. Акт звірки взаємних розрахунків, на який посилається відповідач, не є основним доказом наявності дебіторської заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки сума заборгованості підтверджується вказаними товарно-транспортними накладними, за якими отримано товар, однак не оплачено його вартість. Окрім того, позивач зазначає, що у судовому засідання 11.02.2015 року відповідач повністю визнав позовні вимоги та погодився з сумами штрафних санкцій; у відзиві на позов відповідач також не заперечував суму боргу, а лише надав контррозрахунок штрафних санкцій.

У судовому засіданні 02.04.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.01.2010 року Дочірнє підприємство "Лакталіс-Україна" (постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Кофе-Тайм" (покупець) уклали договір поставки № 1713/10 В/Д (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1.) постачальник зобов'язується поставляти покупцю у вказану ним торгівельну точку та/чи склад покупця, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати продукцію, вказану у товарно-транспортних накладних на умовах, визначених цим договором.

Усі суттєві умови договору, які неможливо узгодити в момент його укладення, сторони узгоджують у товарно-транспортних накладних, які є невід'ємною частиною цього договору та слугують доказом виконання чи неналежного виконання умов цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 Договору кількість продукції, одиниці виміру, асортимент продукції, а також місто поставки продукції, визначаються за узгодженням сторін та відображається в ТТН.

Ціни на продукцію постачальника формуються на підставі діючого прайс-листа ДП "Лакталіс-Україна" (п. 2.1. Договору).

Пунктом 2.3 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 22.10.2012 року передбачено, що покупець зобов'язується чітко та своєчасно виконувати оплату продукції на умовах відстрочки платежу не більше 21 календарного дня з моменту виписки ТТН на продукцію. Оплата за окремі партії продукції може визначатись безпосередньо у ТТН на продукцію за умови, що така ТТН оформлена належним чином та передана постачальнику протягом 2 календарних днів з моменту поставки.

Згідно з п. 2.6.1. Договору уповноважені особи покупця при передачі продукції підписують ТТН та ставлять печатку (штамп), якщо такі передбачені в повідомленні покупця, на ТТН (примірники, що повертаються продавцю та перевізнику), на підставі яких відбувається передача продукції покупцю.

Повноваження осіб покупця, що отримують продукцію від постачальника підтверджуються за допомогою: а) довіреностей (генеральних довіреностей), що видані у встановленому нормативно-правовими актами України порядку; б) за допомогою зразків, зареєстрованих у відповідності з діючим законодавством України порядку, печаток (штампів) чи підписів повноважних осіб на отримання продукції, засвідчених печаткою та підписами керівника та головного бухгалтера покупця (п. 2.6.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору є зразки підписів уповноважених осіб від покупця на отримання продукції та зразок печатки цієї особи, в яких наведено перелік осіб, які є повноважними на отримання товару за Договором, зразки їх підписів та зразок відтиску печатки відповідача. Вказаний додаток підписано керівником та головним бухгалтером відповідача.

Пунктами 2.6.2 та 2.6.3 Договору передбачено, що у випадку зміни уповноважених осіб на отримання товару (припинення їх повноважень чи зміна їх складу), покупець повідомляє про це продавця та надає нові зразки підписів. При цьому, контроль за виконання умов пунктів 2.6.2 та 2.6.3 Договору та відповідальність за невиконання вказаних пунктів покладається на покупця (п. 2.7. Договору).

Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 Договору, він вступає в силу с 01.01.2010 року та діє до 31.12.2010 року, а в частині виконання фінансових зобов'язань до повного їх виконання. Строк дії даного договору автоматично продовжується, якщо ні одна із сторін не менше, ніж за 15 днів до закінчення строку дії договору, письмово не повідомить про свої наміри змінити чи припинити дію даного договору.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 33 303, 06 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними № ДП-00021389 від 06.09.2014 року на суму 12 337, 02 грн., № ДП-00021649 від 09.09.2014 року на суму 7 182, 00 грн., № ДП-00021888 від 12.09.2014 року на суму 10 319, 04 грн. та товарною накладною № 31213434 від 17.09.2014 року на суму 3 465, 00 грн., які підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Враховуючи встановлені обставини справи, умови Договору щодо строку здійснення розрахунку за поставлений товар (п. 2.3 в редакції Додаткової угоди № 2), строк оплати поставленого позивачем відповідачу товару за спірними накладними на дату звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду є таким, що настав.

Так, останнім днем оплати продукції, отриманої згідно з товарно-транспортною накладною № ДП-00021389 від 06.09.2014 року, є 27.09.2014 року; за товарно-транспортною накладною № ДП-00021649 від 09.09.2014 року - 30.09.2014 року; за товарно-транспортною накладною № ДП-00021888 від 12.09.2014 року - 03.10.2014 року; за товарною накладною № 31213434 від 17.09.2014 року - 08.10.2014 року.

Позивач зазначає, що відповідачем оплачена поставка вказаного товару лише у сумі 7 000, 00 грн.

Доказів оплати вартості товару, поставленого позивачем за вказаними вище накладними, у повному обсязі та за станом на дату прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за поставлений товар у сумі 26 303, 06 грн. шляхом надання належних доказів не спростував.

За наведеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в частині заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 26 303, 06 грн.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до п. 6.4 Договору у випадку прострочки оплати за отриману за цим договором продукцію покупець зобов'язується сплатити суму боргу з урахування індексу інфляції та пені в розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки та проценти за користування грошовими коштами в розмірі 25% річних від суми заборгованості.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, п. 6.4 Договору встановлено інший розмір процентів за користування грошовими коштами, а саме 25% річних від простроченої суми.

Позивач розрахував та заявив до стягнення пеню за прострочення оплати товару по кожній товарно-транспортній накладній окремо за загальний період прострочення з 28.09.2014 року по 24.11.2014 року у сумі 1 810, 00 грн., 25 % річних за вказаний період прострочення у сумі 1 239, 00 грн., а також інфляційні збитки із застосуванням індексу інфляції за жовтень 2014 року у сумі 799, 00 грн. без врахування оплати основного боргу відповідачем у сумі 7 000, 00 грн. та не врахувавши при розрахунку пені вимоги ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Згідно ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі відмовитись від позову. Господарський суд припиняє провадження по справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом (п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до заяви позивача, що надійшла до місцевого господарського суду 11.02.2015 року, останній, врахувавши при розрахунку заявлених до стягнення пені, 25 % річних та інфляційних втрат оплату основного боргу відповідачем у сумі 7 000, 00 грн. та приписи ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", просить стягнути пеню у сумі 987, 56 грн., 25 % річних у сумі 961, 63 грн., інфляційні збитки у сумі 631, 27 грн. Щодо решти заявлених позовних вимог про стягнення пені, 25 % річних та інфляційних втрат позивач відмовився.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за загальний період прострочення з 28.09.2014 року по 24.11.2014 року у сумі 987, 56 грн., 25 % річних за загальний період прострочення з 28.09.2014 року по 24.11.2014 року у сумі 961, 63 грн., а також інфляційних збитків із застосуванням індексу інфляції за жовтень 2014 року у сумі 631, 27 грн., а також керуючись положеннями п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відмовою позивача від позовних вимог в решті заявлених до стягнення пені, 25 % річних та інфляційних втрат, припинив провадження у справі в цій частині.

Також, апеляційний господарський суд погоджується з відмовою місцевого господарського суду у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову у зв'язку з відсутністю для того підстав, передбачених ст. 66 ГПК України.

Колегія апеляційного господарського суду відхиляє доводи відповідача щодо відсутності повноважень на отримання товару за спірними товарно-транспортними накладними у осіб, які поставили підпис з боку відповідача за його отримання.

Такі доводи спростовуються викладеними вище положеннями Договору, а саме п. 2.6.1 Договору, де зазначено, що повноваження осіб покупця, що отримують продукцію від постачальника, підтверджуються не лише за допомогою довіреностей, а і за допомогою зразків печаток (штампів) чи підписів повноважених осіб на отримання продукції, засвідчених печаткою та підписами керівника та головного бухгалтера покупця. Додатком № 1 до Договору є зразки підписів уповноважених осіб від покупця на отримання продукції та зразок відтиску печатки. Усі спірні товарно-транспортні накладні окрім того, що підписані з боку покупця, також скріплені печатками відповідача, що є доказом прийняття товару з боку останнього.

Абзацом 3 пункту 13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99, передбачено, що при централізовано-кільцевих перевезеннях цінностей підприємствам їх відпуск постачальниками може здійснюватися без довіреності, якщо одержувач цінностей за підписом керівника і головного бухгалтера підприємства або інших осіб, які уповноважені підписувати довіреності, повідомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей.

Окрім того, відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару за спірними товарно-транспортними накладними, тим самим підтвердивши його отримання.

Також, не мають визначального значення для вирішення справи обставини підписання акту звірки № ЦО-00008954 взаємних розрахунків станом на 30.09.2014 року, оскільки зазначений документ не є первинним документом, який свідчить про виникнення зобов'язання та наявність заборгованості.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 ГПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на відповідача.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" зайво сплачений відповідачем згідно платіжного доручення № 1025 від 25.02.2015 року судовий збір у сумі 464, 50 грн. підлягає поверненню відповідачу.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кофе-Тайм" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2015 року у справі № 904/9543/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2015 року у справі № 904/9543/14 залишити без змін.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Кофе-Тайм" (52001, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Шосейна, буд. 82, ідентифікаційний код 34315806) з державного бюджету зайво сплачений згідно платіжного доручення № 1025 від 25.02.2015 року, яке міститься в матеріалах справи, судовий збір у сумі 464 (чотириста шістдесят чотири) грн. 50 коп.

Повна постанова складена 03.04.2015 року.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко