ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

02 квітня 2015 р. Справа № 902/228/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галафарм»

(02660, м. Київ, вул. Магнітогорська. буд. 1)

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

про стягнення 21 989,63 грн..

при секретарі судового засідання Солоненко Т.В.

за участю представників сторін :

позивача : Сіваш С.В. за довіреністю б/н. від 02.03.2015 року;

відповідач : ОСОБА_1 підприємець.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Галафарм» звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором поставки № 52-97 від 01.08.2014 року в загальному розмірі 21 989,63 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання укладеного 01.08.2014 року договору поставки № 52-97, позивач поставив відповідачу лікарські засоби, вироби медичного призначення та продукцію інших товарних груп (товар), за який відповідач зобов'язався проводити розрахунки у строки, визначені п. 4.1. договору. В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач провів часткові розрахунки, в результаті чого за останнім рахується заборгованість в розмірі 21 989,63 грн..

Ухвалою суду від 25.02.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/228/15 з призначенням до розгляду в судовому засіданні 17.03.2015 року та зобов'язано сторін надати необхідні для вирішення спору докази.

Ухвалою суду від 17.03.2015 року розгляд справи відкладено на 02.04.2015 року у зв'язку з невиконанням сторонами вимог суду в частині надання доказів.

Відповідач в заяві б/н. від 02.04.2015 року позовні вимоги в розмірі 21 989,63 грн. основного боргу визнає в повному обсязі.

Враховуючи визнання відповідачем позову, суд зважає на наступне.

Частиною четвертою статті 78 ГПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідачу роз'яснено правові наслідки визнання позову, передбачені статтею 78 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Галафарм» (позивач, за договором Постачальник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, за договором Покупець) укладено договір поставки № 52-97 (надалі Договір).

Згідно з предметом даного Договору, Постачальник зобов'язаний здійснити Покупцеві поставку, а. Покупець зобов'язаний прийняти у власність та оплатити відповідно до умов даного Договору лікарські засоби, вироби медичного призначення, продукцію інших товарних груп, (надалі - товар). Асортимент, кількість та ціна яких зазначені у видаткових накладних (Специфікаціях) Постачальника, які є невід'ємними частинами даного Договору.

Якість кожної одиниці товару повинна підтверджуватися і супроводжуватися засвідченою копією сертифікату якості виробника, іншими необхідними документами і висновками компетентних органів і установ (п. 1.2. Договору).

Оплата за поставлений Постачальником товар може здійснюватися Покупцем у формі: повної або часткової передплати, повної або часткової оплати «по факту» постачання товару Покупцеві, відстрочення платежу на різні терміни, що зазначається у кожній видатковій накладній Постачальника. Покупець зобов'язаний у повному обсязі оплатити кожну партію поставленого Товару в строк, що визначається у відповідній видатковій накладній Постачальника. В разі, якщо у видатковій накладній Постачальника термін оплати поставленої партії товару не вказаний, Покупець зобов'язаний повністю оплатити товар в строк 30 (тридцять) календарних днів з моменту його прийняття (п. 4.1. Договору)

Даний Договір набирає чинності та вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами або з моменту отримання Постачальником повідомлення Покупця про прийняття пропозиції щодо його укладення, і діє на протязі 2-х років, включаючи строки виконання Сторонами невиконаних зобов'язань. При відсутності письмових заперечень Сторін дія Договору вважається продовженою на аналогічний період та на аналогічних умовах. (п. 9.2. Договору)

На виконання взятих на себе за Договором зобов'язань позивач на підставі видаткових накладних (а.с. 13-29, 62-80) поставив відповідачеві товар на загальну суму 50 989,63 грн..

Як свідчать матеріали справи, зокрема виписки банку (а.с. 81-91), відповідачем було проведено часткові розрахунки за поставлений товар в розмірі 29 500 грн., в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 21 489,63 грн..

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов'язання по оплаті сировини.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 21 489,63 грн. правомірною та обґрунтованою з огляду на що задовольняє її.

При цьому, позивачем заявлено до стягнення 21 989,63 грн. боргу.

Щодо стягнення різниці між заявленою та задоволеною сумою боргу, що складає 500 грн. суд зазначає, що при зверненні до суду з позовною заявою б/н. від 05.01.2015 року позивачем не враховано платіж в розмірі 500 грн., здійснений відповідачем 06.02.2015 року (а.с. 81).

Зважаючи, що провадження у справі порушено 25.02.2015 року, в позові в частині стягнення 500 грн. боргу слід відмовити, як безпідставно заявленому.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ПК України.

Керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галафарм» (поштова адреса: 02660, м. Київ, вул.. Магнітогорська, буд. 1, ) 21 489 (двадцять одну тисячу чотириста вісімдесят дев'ять) грн. 63 коп. - боргу; 1 785 (одну тисячу сімсот вісімдесят п'ять) грн. 46 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. В позові в частині стягнення 500 грн. боргу відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07 квітня 2015 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи