КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р. Справа№ 910/15371/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: представник Лопатинська Є.Г.- за довіреністю.

Від відповідача: представник Арсоєв Р.Т.- за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Готельний комплекс "Київ" Управління справами Апарату Верховної Ради України,

на рішення Господарського суду м. Києва від 09.12.2014 року

у справі № 910/15371/14 (суддя Стасюк С.В.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Київбудінвест"

до Державного підприємства "Готельний комплекс "Київ"

Управління справами Апарату Верховної Ради України

про стягнення 175 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Улипні 2014 року Приватне акціонерне товариство "Київбудінвест" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Готельний комплекс "Київ" Управління справами Апарату Верховної Ради України про стягнення 175 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов контракту № 06/04 від 10.09.2013 року в частині оплати виконаних позивачем робіт.

13.11.2014 року відповідачем у судовому засіданні суду першої інстанції було подано докази часткової сплати боргу у розмірі 75 000,00 грн., а саме платіжні доручення.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.12.2014 року у даній справі позов задоволено частково, а саме стягнуто з Державного підприємства "Готельний комплекс "Київ" Управління справами Апарату Верховної Ради України на користь Приватного акціонерного товариства "Київбудінвест" 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. заборгованості, 3 400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп. судового збору. В іншій частині позову - відмовлено.

Припинено провадження у справі в частині стягнення 70 000,00 грн. заборгованості.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, посилаючись на ст. 530 ЦК України стверджує про те, що строк виконання обов'язку з оплати за договором не настав, оскільки він не отримував від позивача пред'явлення вимоги.

Крім того, апелянт не погоджується з розміром судового збору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2013 року між Приватним акціонерним товариством "Київбудінвест" (підрядник) та Державним підприємством "Готельний комплекс "Київ" Управління справами Апарату Верховної Ради України (замовник) було укладено контракт № 06/04, за умовами якого підрядник зобов'язався власними і залученими силами і засобами виконати будівельно-монтажні роботи з ремонту приміщень готельного комплексу "Київ" по вул. Грушевського, 26/1 в Печерському районі м. Києва (надалі -об'єкт) (надалі - роботи), визначені у кошторисах та договірній ціні (Додаток № 1), в строки, встановлені цим контрактом, а замовник зобов'язується надати підряднику фронт робіт, забезпечити відповідне фінансування робіт за цим контрактом, сплатити за них та прийняти від підрядника виконані роботи.

Відповідно до п. 2.1 контракту вартість (договірна ціна) робіт, що виконуються за Контрактом становить 785 307,61 грн., в тому числі податок на додану вартість (20%) - 130 884,59 грн. До вартості робіт враховано вартість матеріальних ресурсів поставки замовника у сумі 140 178,44 грн., у тому числі податок на додану вартість (20%) 23 363,07 грн.

Згідно з пунктом 3.1. контракту на виконання робіт за цим Контрактом замовник протягом 3 (трьох) банківських днів з дня підписання цього Контракту надає підряднику аванс у сумі 75 000,00 грн.

Пунктом 3.3. Контракту сторони погодили, що поточні розрахунки за фактично виконані роботи проводяться щомісячно, на підставі оформлених підписами та печатками відповідальних представників замовника і підрядника, довідки про вартість виконаних робіт по формі КБ-3 та акту виконаних робіт КБ-2в до неї, протягом 3 (трьох) банківських днів.

У пункті 4.1. Контракту сторони визначились, що термін виконання робіт на об'єкті - 90 (дев'яносто) календарних днів з дня надання авансу на виконання робіт відповідно до пункту 3.1. Контракту та передачі замовником підряднику приміщень за актом.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

В силу ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

На виконання умов контракту позивачем виконано будівельно-монтажні роботи з ремонту приміщень готельного комплексу "Київ" по вул. Грушевського, 26/1 на загальну суму 645 129,17 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ 2-в за вересень та грудень 2013 року та відповідними довідками про вартість виконаних робіт, які підписані представниками та скріплені печатками обох сторін (а.с. 11-54).

Однак, за виконані позивачем роботи відповідач розрахувався частково, у зв'язку з чим за відповідачем виникла заборгованість у розмірі 175 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в процесі розгляду даної справи судом першої інстанції сплатив суму основної заборгованості у розмірі 70 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 600 від 31.07.2014 року на суму 2 000,00 грн.; № 687 від 13.08.2014 року на суму 2 000,00 грн.; № 768 від 01.09.2014 року на суму 20 000,00 грн.; № 1046 від 16.09.2014 року на суму 6 000,00 грн.; № 904 від 18.09.2014 року на суму 5 000,00 грн.; № 992 від 06.10.2014 року на суму 20 000,00 грн.; № 1167 від 05.11.2014 року на суму 10 000,00 грн.; № 1195 від 06.11.2014 року на суму 5 000,00 грн. (а.с.81-88) та не заперечується позивачем.

Як передбачено п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки, зобов'язання відповідача перед позивачем в частині оплати основної суми боргу у розмірі 70 000,00 грн. за виконані позивачем роботи за контрактом № 06/04 від 10.09.2013 року припинились, то предмет спору в цій частині заявлених позовних вимог між сторонами у справі відсутній, а отже провадження у справі в цій частині підлягає припиненню.

Крім цього, відповідач здійснив часткову оплату заборгованості у розмірі 5 000,00 грн., що є предметом спору у даній справі до подання позову Приватним акціонерним товариством "Київбудінвест", про що свідчить платіжне доручення № 475 від 08.07.2014 року (а.с. 80).

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи те, що заборгованість у розмірі 5 000,00 грн. була погашена відповідачем до порушення провадження у даній справі, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що строк виконання обов'язку з оплати за договором не настав, оскільки він не отримував від позивача пред'явлення вимоги, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін ).

Зобов»язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено вище, п. 3.3. Контракту сторони погодили, що поточні розрахунки за фактично виконані роботи проводяться щомісячно на підставі оформлених підписами та печатками відповідальних представників замовника і підрядника, довідки про вартість виконаних робіт по формі КБ-3 та акту виконаних робіт КБ-2в до неї, протягом 3 (трьох) банківських днів.

Відповідачем були підписані без зауважень акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ 2-в за вересень та грудень 2013 року та відповідні довідки про вартість виконаних робіт (а.с. 11-54). Однак, відповідачем на виконання умов п. 3.3 Контракту на даний час повністю не здійснено розрахунки за даними Актами.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що строк оплати відповідачем за виконані позивачем роботи у розмірі 100 000,00 грн. настав.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 100 000,00 грн. заборгованості, що виникла за контрактом № 06/04 від 10.09.2013 року.

Стосовно непогодження апелянта з розміром судового збору за подання позовної заяви судова колегія зазначає наступне.

01.11.2011 року набрав чинності Закон України «Про судовий збір» N 3 674-VI від 08.07.2011 року.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання позовної заяви було сплачено 3 500,00 грн. судового збору ( 2 відсотки ціни позову).

Відповідно до п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013, № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру.

Враховуючи те, що позивачу було відмовлено у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 5 000,00 грн., які були сплачені останнім до порушення провадження у даній справі, вимога про стягнення з відповідача судового збору пропорційно вказаної суми, також задоволенню не підлягає.

Однак, оскільки 70 000,00 грн. боргу за виконані позивачем роботи за контрактом № 06/04 від 10.09.2013 року відповідачем були сплачені в процесі розгляду даної справи судом першої інстанції, вимога про стягнення з відповідача судового збору пропорційно вказаної суми підлягає задоволенню.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про те, що судом першої інстанції було вірно пораховано розмір судового збору, який покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме 3 400,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за подання останнім позовної заяви.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Готельний комплекс "Київ" Управління справами Апарату Верховної Ради України на рішення Господарського суду м. Києва від 09.12.2014 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 09.12.2014 року у справі № 910/15371/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/15371/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська