КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа№ 910/26527/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Славський М.Г., довіреність №573/18 від 03.03.2015 р.,

відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

на рішення господарського суду м. Києва від 27.01.2015 р.

у справі №910/26527/14 (суддя - Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта"

про стягнення 18 550,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (позивач) звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" (відповідач) про стягнення 18 550,85 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 27.01.2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 27.01.2015 р. у справі № 910/26527/14 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 18 550 грн. 85 коп.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що основним зобов'язанням за договором добровільного страхування є сплата страхового відшкодування у повному обсязі, відповідно до якого таке відшкодування буде достатнім для повного покриття завданого збитку.

Основним зобов'язанням в даному випадку є виплата страхового відшкодування страхувальнику, що підтверджується листом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" № 81-14-3-00/43 від 09.01.2015 р., який міститься в матеріалах справи. Згідно вказаного листа зазначена сума страхового відшкодування 28.11.2011 р. була видана страхувальнику Піддубній Людмилі Ульянівні нарочно, через відділення ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". Тобто виконання позивачем основного зобов'язання за договором добровільного страхування наземного транспорту є саме отримання страхувальником страхового відшкодування. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що строк обчислення подання позовної заяви закінчився 28.11.2014 р. Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою саме 28.11.2014 р. згідно відбитку штемпелю суду. На думку позивача посилання на те, що перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочався 25.11.2011 р. та закінчився 25.11.2014 р. є необґрунтованим, оскільки страхове відшкодування страхувальник Піддубна Л.У. отримала 28.11.2011 р. Факт перерахування позивачем коштів на відділення АТ "Райффайзен Банк Аваль" саме 23.11.2011 р. не є доказом отримання страхового відшкодування страхувальником та фактом настання виконання основного зобов'язання позивачем, так як кошти страхувальник міг і не отримати і як наслідок не відбулося відступлення права зворотної вимоги у відповідності до ст. 27 Закону України "Про страхування". Таким чином, позивач вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду, у відповідності до ст. 257 ЦК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 17.03.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 17.03.2015 р. підтримав апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" та просив апеляційний господарський суд її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.03.2015 р. просив апеляційний господарський суд у задоволені апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

17.03.2015 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 02.04.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 02.04.2015 р. підтримав апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" та просив апеляційний господарський суд її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання 02.04.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення, встановив наступне.

27 квітня 2011 р. між позивачем (Страховиком) та Піддубною Людмилою Улянівною (Страхувальником) було укладено Договір № 12492Г-а/11ДОФ добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір), відповідно до якого позивач прийняв під страховий захист автомобіль марки Hyundai, д.р.н. АН7445НІ.

29.09.2011 р. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась в місті Амвросіївка на вул. Карла Лібкнехта, автомобіль марки Hyundai, д.р.н. АН7445НІ отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території Амвросіївського району та автомобільно-технічної інспекції УДАІ ГУМВС України в Донецькій області.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки ВАЗ 211540, д.р.н. АН6566НС Саркісовим Артуром Ігоревичем вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Амвросіївського районного суду Донецької області від 14.10.2011 р. в адміністративній справі № 3-1073/11.

Відповідно до звіту № 371/11 від 01.11.2011 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Hyundai, д.р.н. АН7445НІ без врахування коефіцієнту фізичного зносу склала 20 440,53 грн.

Разом з тим судом враховано, що відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2013 р. № 142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Крім того, автомобіль марки Hyundai, д.р.н. АН7445НІ 2010 року випуску, тобто станом на день ДТП 29.09.2011 р. строк його експлуатації не перевищував двох років.

На підставі страхового акту № 2011/V/MOD03001/VESKO23921 від 22.11.2011 р. позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 18 550,85 грн.

Зазначену суму було сплачено Піддубній Людмилі Улянівні 24.11.2011 р. у відповідності до листа №81-14-3-00/43 від 09.01.2015 р., наданого Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", згідно з яким переказ здійснений позивачем в сумі 18 550,85 грн. Піддубній Людмилі Улянівні був зарахований в систему грошових переказів 24.11.2011 р.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Крім того, відповідно до пункту 22.1. ст. 22 та ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 34 вказаного Закону розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром, визначення яких містяться в пункту 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1998р. №8 та Положенні щодо укладення угоди на проведення експертної оцінки майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 08.01.1998р. №16.

Таким чином, належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб'єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

Разом з тим, документи виконавця робіт по відновленню транспортного засобу (рахунок, акт виконаних робіт тощо) не можуть вважатися належним підтвердженням розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу.

Враховуючи викладене, до Страховика перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/6466587 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 2115, д.р.н. АН6566НС, яким спричинено ДТП, застрахований у відповідача.

Строк дії полісу № АА/6466587 з 24.07.2011 по 24.07.2012. При цьому, ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майно за вказаним полісом становить 50 000,00 грн.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина Саркісова А.І., який керував автомобілем марки ВАЗ 211540, д.р.н. АН6566НС, встановлена у судовому порядку.

Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло у межах фактично здійсненої страхової виплати право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Згідно пункту 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Розмір франшизи, тобто суми, на яку зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановленої полісом № АА/6466587 становить 510,00 грн.

Таким чином, у відповідача є обов'язок відшкодувати позивачу 18 040,85 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 6 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

За таких обставин, саме з моменту виконання позивачем свого зобов'язання за договором добровільного страхування у нього виникає право подати регресний позов до суду (правова позиція, що викладена в постанові Судової палати у господарський справах Верховного суду України № 58/168 від 27.03.2012 р. та в постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України №6-112цс13 від 25.12.2013 р.).

Як встановлено вище, позивач своє зобов'язання за Договором в повному обсязі виконав 24.11.2011 р.

При цьому, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (ст. 260 ЦК України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочався 25.11.2011 р. та закінчився 25.11.2014 р. (вівторок).

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до місцевого господарського суду з позовною заявою 28.11.2014 р. (згідно відбитку штемпелю господарського суду м. Києва вх. № 26527/14), тобто з пропущенням встановленого чинним законодавством трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013).

Позивачем заяви про відновлення пропущеного строку позовної давності подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Під час розгляду справи відповідачем подано клопотання про застосування позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013).

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що позивач звернувся за захистом свого порушеного права з пропущенням без поважних причин строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, суд дійшов висновку про те, що правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 18 550,85 грн. відсутні.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 27.01.2015 р. у справі №910/26527/14 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 27.01.2015 р. у справі №910/26527/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" - без задоволення.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран