РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2015Справа №910/3576/15-г
Суддя Отрош І.М., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Хімоіл-Транс»
доПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку»
прозобов'язання вчинити певні дії
Представники сторін:

від позивача: Рябець Н.О. - керівник;

Сайко Ю.В. - представник за довіреністю № 109 від 23.03.2015;

від відповідача: Дяденко Н.В. - представник за довіреністю № 30 від 04.03.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.02.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімоіл-Транс» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» про зобов'язання вчинити певні дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що 15.12.2014 та 30.12.2014 він звернувся до відповідача з платіжними дорученнями на перерахування коштів зі свого рахунку № 8207, відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку» на підставі Договору банківського поточного рахунку № TF.203270.001, які залишились відповідачем невиконаними, у зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти за поданими платіжними дорученнями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2015 порушено провадження у справі № 910/3576/15-г; розгляд справи призначено на 13.03.2015.

13.03.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 № 743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку» строком на три місяці: з 28.11.2014 по 27.02.2015. Керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 44 від 27.02.2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку» до 27.03.2015 включно. Зважаючи на те, що грошові кошти, які позивач просить суд зобов'язати відповідача перерахувати з рахунку № 8207, відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку», надійшли на вказаний рахунок до введення тимчасової адміністрації, у відповідача відсутні підстави задовольнити вимоги кредитора, яким є позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 27.03.2015.

У судовому засіданні 27.03.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.03.2015 подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи; надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 27.03.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» (банк) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімоіл-Транс» (клієнт) укладено Договір банківського поточного рахунку № TF.203270.001, відповідно до умов якого банк відкрив клієнту поточний рахунок № 8207 для приймання та зарахування на рахунок клієнта грошових коштів, виконання розпоряджень клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком відповідно до цього договору та законодавства України.

Відповідно до п. 1.4 Договору, режим функціонування рахунку клієнта визначається чинним законодавством України.

Згідно з п. 1.5 Договору, клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства, за винятком примусового списання коштів та накладення арешту (тимчасового призупинення операцій) уповноваженими органами у випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п. 2.3 Договору, переказ коштів з рахунків клієнта банк виконує відповідно до черговості надходження розрахункових документів у межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня. Банк може виконувати перекази з урахуванням поточних надходжень коштів протягом операційного дня у разі технічної можливості.

Банк виконує доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, у строки: у день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу; після операційного часу банк виконує наступного операційного дня або в день їх надходження за умови технічної можливості згідно тарифів банку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, 15.12.2014 позивач звернувся до відповідача з платіжними дорученнями № 488 про перерахування грошових коштів у розмірі 300000 грн. 00 коп. з рахунку позивача № 8207 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива» № 0000 (призначення - оплата за овочі згідно рахунку № 350 від 20.04.2014); № 489 про перерахування грошових коштів у розмірі 80000 грн. 00 коп. з рахунку позивача № 8207 на рахунок Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс» № 1899 (призначення - оплата за овочі згідно рахунку № 245 від 10.03.2014); № 490 про перерахування грошових коштів у розмірі 420000 грн. 00 коп. з рахунку позивача № 8207 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Корн Трейдинг» № 887 (призначення - оплата за овочі згідно рахунку № 4945 від 25.11.2014); № 491 про перерахування грошових коштів у розмірі 545000 грн. 00 коп. з рахунку позивача № 8207 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Корн Трейдинг» № 887 (призначення - оплата за овочі згідно рахунку № 4945 від 25.11.2014), які були отримані відповідачем 15.12.2014, про що свідчить відтиск штампу банку, та 30.12.2014 з платіжним дорученням № 525 про перерахування грошових коштів у розмірі 64600 грн. 00 коп. з рахунку позивача № 8207 на рахунок Марьянського УК Марьянського району № 0293 (призначення - недоїмка за червень, липень, вересень 2014 року та штраф), що підтверджується відтиском штампу банку.

Судом встановлено, що станом на дату подання вказаних платіжних доручень на рахунку позивача № 8207 була достатня сума коштів для здійснення переказу, зокрема станом на 15.12.2014 вихідний залишок становив 1351403 грн. 89 коп., а станом на 30.01.2012 вихідний залишок становив1350780 грн. 59 коп., що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 28.11.2014 по 06.03.2015.

Судом встановлено, що вказані платіжні доручення були повернуті банком без виконання на підставі статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 1.25 глави 1 розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за № 1581/21893, про що зазначено на зворотній стороні кожного із зазначених вище платіжних доручень.

Листами вих. № 800 від 18.12.2014 (отриманий позивачем 19.12.2014) та вих. № 939 від 19.12.2014 (отриманий позивачем 30.01.2015) відповідач повідомив позивача про неможливість здійснення операцій з переказу коштів, що надійшли на рахунок № 8207 позивача до 28.11.2014 включно у сумі 1343258 грн. 56 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 № 743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку», згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку».

Тимчасову адміністрацію у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку» запроваджено строком на три місяці з 28.11.2014 по 27.02.2015.

Як встановлено судом, з метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку, запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 44 від 27.02.2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку» до 27.03.2015 включно.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Отже, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Питання запровадження та здійснення тимчасової адміністрації регулюються розділом VII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Проте, у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Отже, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Разом із цим, вказаний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

За приписами ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Отже, враховуючи наведені вище положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання щодо виконання платіжних доручень є майновим зобов'язанням.

Суд зазначає, що 04.07.2014 до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" були внесені зміни та доповнення, зокрема, частину 6 статті 36 вказаного закону доповнено пунктом 5, відповідно до якого обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Вказана норма закону, зокрема, ще раз вказує на те, що обмеження, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", стосуються переказу грошових коштів юридичних осіб, що надійшли на їх рахунок до дати запровадження процедури тимчасової адміністрації у банку.

Судом встановлено, що станом на 28.11.2014 (дата запровадження у відповідача тимчасової адміністрації) на рахунку позивача № 8207 знаходились грошові кошти у розмірі 1343258 грн. 56 коп., що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 28.11.2014 по 06.03.2015, наданою Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку».

Таким чином, вимоги позивача про зобов'язання виконати платіжні доручення, які були подані до банку 15.12.2014 та 30.12.2014, передбачають переказ грошових коштів, які були на рахунку позивача саме на дату запровадження процедури тимчасової адміністрації у банку, тобто, з моменту введення тимчасової адміністрації (28.11.2014) та до дати подання платіжних доручень (15.12.2014 та 30.12.2014) на рахунок позивача не надходили грошові кошти у сумі, достатній для виконання поданих платіжних доручень.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що на позивача не поширюються обмеження, встановлені п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та враховуючи, що вимоги позивача про перерахування коштів, які знаходяться на його рахунку у відповідача є саме вимогами кредитора банку, - вони не підлягають задоволенню в силу імперативних приписів п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 03.04.2015

Суддя І.М. Отрош