ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Справа № 925/94/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

за участю представників: позивача: Олененко О.В. - за довіреністю,

відповідача: не з'явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом фізичної особи - підприємця Міщенко Наталії Вячеславівни

до товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями "Еконія"

про стягнення 279 816 грн. 83 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 279 816 грн. 83 коп., зокрема 190 600 грн. боргу за надані відповідачу в березні-квітні 2014 року послуги з перевезення відповідно до договору про організацію перевезень № ТЕ -01/13 від 03 січня 2013 року, 78 262 грн.18 коп. інфляційних втрат, 10 954 грн. 65 коп. три проценти річних за прострочення сплати основного боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що відповідачем, в порушення умов вказаного договору перевезення, не оплачуються надані йому послуги в березні-квітні 2014 року, незважаючи на наявність всіх необхідних документів та рішення господарського суду Черкаської області від 28.07.2014 у справі № 925/897/14, залишене без змін постановами КАГС та ВГСУ, якими встановлено факти укладення договору, надання послуг в січні-лютому 2014 року, порушення відповідачем грошових зобов'язань за січень-лютий 2014 року на загальну суму 452 700 грн., яка фактично була сплачена позивачу в порядку примусового виконання рішення тільки 13.11.2014, що підтверджується відповідною довідкою державної виконавчої служби.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а. с. 135-136) просив повністю відмовити в позові у зв'язку з тим, що позивач лише частково виконав свої зобов'язання по договору № ТЕ -01/13 від 03.01.2013: протягом березня - квітня 2014 року здійснив перевезення вантажу, але не надав відповідачу передбачені умовами п. 3.2.8 та 3.1 вказаного Договору документи (довіреності на отримання вантажоодержувачами товару), які разом з іншими документами в повному комплекті є підставою для початку відліку строку виконання зобов'язань за умовами Договору з боку відповідача; відсутність довіреностей на отримання товару вантажоодержувачами, відсутність підписаних та скріплених печатками сторін актів наданих послуг є підставою вважати, що строк виконання зобов'язань не настав.

У судовому засіданні 11 березня 2015 року задоволено клопотання представників сторін, продовжено строк вирішення спору по 03 квітня 2015 року, відкладено розгляд справи на 25 березня 2015 року, в якому оголошено перерву до 31 березня 2015 року.

Відповідач не направив свого представника у судове засідання 31.03.2015. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, з огляду на таке. Представник відповідача був повідомлений судом про дату, час та місце наступного судового засідання у судовому засіданні 25.03.2015, про що свідчить його власноручний запис у розписці (а. с. 153). Строк розгляду спору закінчується 03.04.2015. Неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання є правом сторони, а не обов'язком.

У судовому засіданні 25 березня 2015 року представник відповідача, заперечуючи проти позову, посилався на доводи і міркування, викладені у відзиві на позов, просив повністю відмовити у задоволенні позову, оскільки послуги надані неналежним чином, позивач не надав згідно п. 2.3.8 Договору всі документи, тому строк сплати по п. 3.1 не настав; акти виконаних робіт та замовлення, що вказане в п. 1.2 Договору, також не надані; не заперечив, що послуги перевезення надані, проте вважав, що позивач не подав доказів узгодження ціни, отже позов є безпідставним та передчасним, тому задоволенню не підлягає.

Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснив, що доводи відповідача надумані та необґрунтовані, всі вказані відповідачем заперечення досліджувалися судом в процесі розгляду та перегляду справи № 925/897/14; факти встановлені рішенням суду у справі № 925/897/14 по спору між цими ж сторонами по цьому ж договору, але за наступні два місяці, не підлягають повторному доказуванню; позивач двічі надсилав відповідачу акти виконаних робіт, але відповідач не надав ніяких заперечень, а отже прийняв виконані послуги, за які необхідно сплатити кошти; оскільки відповідач надавав вантаж для перевезення, то замовлення погоджено; просив задовольнити позов та стягнути з відповідача кошти в заявленій сумі.

У судовому засіданні 31.03.2015 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення і доводи представників сторін у судовому засіданні, суд встановив таке.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 28.07.2014 у справі № 925/897/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2014, стягнуто із товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями "Еконія" на користь фізичної особи - підприємця Міщенко Наталії Вячеславівни 452 700 грн. заборгованості за надані відповідачу послуги із перевезення вантажів по договору № ТЕ-01/13 від 03.01.2013 за січень, лютий 2014 року та 9 054 грн. судового збору. Таким чином, рішення господарського суду Черкаської області від 28 липня 2014 року у справі № 925/897/14 по спору між цими ж сторонами набрало законної сили.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.10.2014 вказана постанова КАГС залишена без змін.

Вказане рішення суду від 28.07.2014 було виконане в примусовому порядку та позивачу перераховані кошти в стягнутій судом сумі, зокрема: кошти в сумі 41 977,64 грн. перераховані 23.10.2014, кошти в сумі 18 181,82 перераховані 24.10.2014; кошти в сумі 401 594,54 грн. (в тому числі й сума судового збору) перераховані 13.11.2014.

Оскільки відповідач сплатив позивачу кошти за надані послуги перевезення в січні-лютому 2014 року із простроченням виконання, тому позивач пред'явив до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 53 402,87 грн. за період з 23.04.2014 по 23.10.2014 та 7 523,85 грн. три проценти річних за прострочення розрахунку в період з 23.04.2014 по 13.11.2014.

Щодо позовних вимог позивача в цій частині вимог суд приходить до наступного.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписом статті 599 ЦК України та статті 202 ГК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В статті 625 ЦК України вказано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Виходячи із положень вказаної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому названа норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом спору про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність рішення суду про стягнення боргу не припиняє грошових зобов'язань боржника та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, за увесь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таку правову позицію викладено у Постановах Верховного суду України від 04.07.2011 у справі № 13/210/10 та від 12.09.2011 у справі № 6/433-42/183.

Згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 28.07.2014 у справі № 925/897/14, що набрало законної сили, встановлені факти: укладення сторонами договору № ТЕ-01/13 про організацію перевезень від 03.01.2013, який містить всі істотні умови, які вимагає законодавство для даного виду договорів та за яким виконувалися перевезення; наявності боргу за надані позивачем послуги перевезення в січні-лютому 2014 року в сумі 452 700 грн.

Отже, виходячи із припису статті 35 ГПК України, вказані вище обставини, встановлені рішенням господарського суду від 28 липня 2014 року у справі № 925/897/14, не підлягають повторному доказуванню під час розгляду даної справи.

Позивачем доведено і відповідачем не спростовано факт наявності прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо оплати вартості наданих позивачем у січні-лютому 2014 року послуг перевезення. Розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних позивачем виконаний вірно, відповідачем не спростований, позивачем враховані дати фактичного перерахування коштів на погашення цього боргу.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача індексу інфляції по 23.10.2014 та трьох процентів річних по 13.11.2014, нарахованих на суму боргу за надані послуги перевезення в період січень-лютий 2014 року, є обґрунтованою та законною, підтвердженою належними доказами, однак, при розрахунку трьох процентів річних позивачем допущено помилку і належна до стягнення сума, з урахуванням перерахованих 23.10.2014 та 24.10.2014 коштів, складає 7 488 грн. 13 коп. Розрахунок індексу інфляції виконаний вірно, тому з відповідача підлягає стягненню 53 402 грн. 87 коп. індексу інфляції по 23.10.2014.

Крім цього, позивачем у даному позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача 190 600 грн. боргу за надані позивачем послуги перевезення в березні та квітні 2014 року, що не був предметом розгляду у справі № 925/897/14, та індекс інфляції і три проценти річних за прострочення сплати цього боргу.

За умовами договору про організацію перевезень № ТЕ -01/13 від 03 січня 2013 року, далі - Договір, замовник (відповідач у справі) надає перевізнику (позивач) вантажі для виконання останнім перевезень вантажів згідно попередніх (за дві - три доби до початку перевезення) та погоджених по всіх питаннях замовлень до договору, що являються невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 2.3.8. Договору перевізник зобов'язався на протязі 10 днів з моменту доставки товару вантажоодержувачу передавати Замовнику належним чином оформлені документи, які стосуються перевезення вантажів, та які є підставою для взаєморозрахунків, а саме - Акту виконаних робіт, оригінал витратної накладної з мокрою печаткою вантажоодержувача, Довіреності на отримання товару, товаротранспортної накладної, рахунку, податкової накладної.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що розрахунки за автотранспортно- експедиторські послуги між Перевізником і Замовником виконуються по взаємно погодженому між сторонами порядку оплати. Сторони погодились, що підставою для проведення розрахунків за даним договором є підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт наданих послуг, а також оригінали належним чином оформлених товарно-транспортних накладних з відмітками та підписами уповноважених осіб вантажовідправника і вантажоодержувача, та документів передбачених пунктом 2.3.8. Також в цьому пункті вказано, що Замовник, у разі відсутності заперечень до Акту наданих послуг, зобов'язаний сплатити вартість наданих Перевізником послуг протягом 45 банківських операційних днів з моменту підписання сторонами та скріплення печатками Акту наданих послуг.

Судом встановлено і відповідачем не заперечено, що на виконання Договору позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажів у березні на суму 157 200 грн. та у квітні 2014 року на суму 33 400 грн., а всього на загальну суму 190 600, 00 грн. Вказані перевезення підтверджені товарно - транспортними накладними, які містяться в матеріалах справи.

Із матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2014 року цінним листом позивач надіслав на адресу відповідача рахунки № 30 від 03.03.2014 на суму 35 150 грн., № 38 від 06.03.2014 на суму 35 000 грн. з актами виконаних робіт, № 62 від 27.03.2014 на суму 36 000 грн. з актами виконаних робіт, № 63 від 28.03.2014 на суму 37 800 грн. з актами виконаних робіт, № 65 від 31.03.2014 на суму 9 250 грн. з актами виконаних робіт, № 73 від 31.03.2014 на суму 4 000 грн., № 72 від 08.04.2014 на суму 33 400 грн. з актами виконаних робіт; за квітень 2014 року рахунок № 72 від 08.04.2014 з актами виконаних робіт на суму 33 400 грн. Перелік цих рахунків і актів вказаний у опису вкладення до цінного листа, надісланого відповідачу 06.05.2014. Однак, відповідач вказані акти не підписав та позивачу не повернув, заперечень проти їх підписання не висловив, не заперечив факти отримання вантажу вантажоодержувачами, тобто, жодних претензій до послуг позивача відповідач не заявив, однак, кошти за надані послуги позивачу не сплатив.

Відповідно до статті 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Згідно статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 908 ЦК України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

В частині 2 статті 193 ГК України вказано, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно частини 3 статті 5 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства. Відповідно до частини 2 статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Отже, оскільки Договір між сторонами підписаний і він ними виконувався, позивач протягом більше трьох місяців здійснював перевезення вантажу на замовлення відповідача (Замовника), про що вказано у товарно-транспортних накладних, без претензій чи зауважень, тому відповідач зобов'язаний виконати умови Договору та сплатити позивачу кошти в сумі 190 600 грн. за надані послуги перевезення в січні-лютому 2014 року.

Заперечення відповідача в цій частині суд вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до Договору № ТЕ-01/13 позивачем надавалися послуги перевезення вантажу протягом січня-квітня 2014 року, як вказано вище, у товарно-транспортних накладних відповідач зазначений Замовником, інші (окремі) замовлення не оформлялися, маршрути перевезення вантажу протягом цього часу повторювалися, їх вартість була встановлена за згодою сторін і не змінювалася, рахунки і акти за березень-квітень складені відповідно до рахунків та актів за січень-лютий 2014 року. Відповідач не висловив жодних заперечень проти надісланих позивачем рахунків та актів наданих послуг. Саме по собі непідписання актів наданих послуг не звільняє відповідача від оплати вартості фактично наданих послуг, адже відповідач не заперечив і у відзиві на позов навіть підтвердив факти надання позивачем таких послуг та доставки вантажу до вантажоодержувачів.

Відсутність довіреностей на отримання товару також не є підставою вважати, що строк виконання зобов'язання не настав, про що вказав Київський апеляційний господарський суд у постанові від 26.08.2014 у справі № 925/897/14. Щодо чотирьох ТТН, у яких замовником вказана інша особа, представник позивача пояснив, що ці ТТН у розрахунок не включені та додані до позовної заяви помилково і просив не брати їх до уваги.

Суду не подано доказів проведення оплати станом на момент прийняття рішення, тобто, борг за надані послуги перевезення існує, тому з відповідача належить стягнути на користь позивача борг в сумі 190 600 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 190 600 грн. боргу за надані позивачем в березні-квітні 2014 року послуги перевезення є законною і обгрунтованою, підтвердженою належними доказами, тобто, такою, що підлягає задоволенню. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, суд вважає недоведеним позивачем прострочення відповідачем сплати коштів в сумі 190 600 грн. саме із 11.06.2014, оскільки позивач не довів і належними доказами не підтвердив надіслання ним відповідачу актів надання послуг та рахунків до 06.05.2014. Подані у справу квитанції не можуть бути такими доказами, оскільки із них не вбачається, що саме надсилалося відповідачу, а описи вкладення відсутні. Належним доказом надіслання відповідачу актів та рахунків суд вважає опис вкладення у цінний лист від 06.05.2014, що було також встановлено судом при розгляді справи № 925/897/14.

З огляду на викладене та виходячи із умови пункту 3.1. Договору і відсутності заперечень відповідача до Актів надання послуг, відповідач зобов'язаний був провести розрахунок із позивачем за надані останнім послуги перевезення не пізніше 16.07.2014.

Таким чином, прострочення сплати коштів розпочалося із 17.07.2014. Відповідно до статті 625 ЦК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача індекс інфляції в межах заявленої позивачем суми 24 859,31 грн. за прострочення сплати боргу за надані в березні-квітні 2014 року послуги перевезення за прострочення розрахунку в період з серпня 2014 року по січень 2015 року. Три проценти річних підлягають стягненню з відповідача в сумі 2 866 грн. 83 коп. за прострочення сплати боргу в період з 17.07.2014 по 15.01.2015.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача відлягають відшкодуванню позивачу понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 5 584 грн. 34 коп.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями "Еконія (19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Шевченка, 24, ідентифікаційний код 35233190) на користь фізичної особи - підприємця Міщенко Наталії Вячеславівни (18029, м. Черкаси, вул. Сумгаїтська, буд. 30, кв. 153, реєстраційний номер облікової картки платника податків ) - 196 000 грн. (сто дев'яносто шість тисяч гривень) боргу, 78 262 грн. 18 коп. (сімдесят вісім тисяч двісті шістдесят дві гривні 18 копійок) індексу інфляції, 10 354 грн. 96 коп. (десять тисяч триста п'ятдесят чотири гривні 96 копійок) три проценти річних, 5 584 грн. 34 коп. (п'ять тисяч п'ятсот вісімдесят чотири гривні 34 копійки) судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 06.04.2015 (понеділок).

Суддя А.Д. Пащенко