КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р. Справа№ 910/26665/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Усенко А. М. - представник за довіреністю № 1 від 05.01.2015

від відповідача: Магратій Я. В. - представник за довіреністю № 06-5/16 від 05.01.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2015

у справі № 910/26665/14 (суддя Підченко Ю. О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»

до Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо

про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 6 228,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 6 228,95 грн., яке позивачем як страховою організацією виплачено в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Джиллі», державний номерний знак АА 7013 КН, який належить Левковському Владиславу Павловичу, внаслідок ДПТ, що сталася з вини Лисенка Євгена Івановича - водія тролейбуса ЛАЗ Е301Д1, бортовий номер 4636, який є працівником відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2015, повний текст якого підписаний 28.01.2015, у справі № 910/26665/14 позовні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено страхове відшкодування в сумі 4 911,69 грн., в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджується обов'язок відповідача відшкодувати позивачу виплачене ним за наслідками ДТП, яка сталась з вини працівника відповідача, страхове відшкодування, проте розмір витрат, які відшкодовуються відповідачем, обмежено вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу згідно звіту експерта, а не фактичним розміром заподіяної шкоди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2015 у справі № 910/26665/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що оспорюване рішення є незаконним, необгрнутованим та підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, позивач зазначив про те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», де вказано, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, в той час як суд першої інстанції, ігноруючи норми чинного законодавства, при визначенні розміру відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача, невірно виходив із встановленої у Звіті № 13037/12 від 29.02.2012 вартості матеріального збитку, що дорівнює розміру відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, у розмірі 5 121,69 грн., адже фактичні витрати позивача становлять 6 228,95 грн.

Ухвалою від 04.03.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав повністю, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

10.01.2013 позивач як Страховик та Левковський Владислав Павлович як Страхувальник уклали договір страхування наземного транспорту № 23/ТЗ 0009896 (далі Договір) (а.с. 9-20), предметом якого є страхування майнових інтересів Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Джиллі», державний номерний знак АА 7013 КН (далі Автомобіль).

17.12.2013 о 05 годині 45 хвилин в м. Києві по проспекту Ватутіна сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення автомобілів) за участю Автомобіля під керуванням Мазітова Олександра Фідельовича та тролейбуса ЛАЗ Е301Д1, бортовий номер 4636 (далі Автомобіль 1) під керування Лисенка Євгена Івановича.

З електронної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (https://cbd.mtibu.kiev.ua/MTSBU_Pages/Export/DetailsExport.aspx?md=3C2A555C596B9B23CABEABDF91A84BB953436DD48A1D7692EAE9735062BB421F84989A0066F3192A413C7D423BC956F0B568B11BCAD553B1856E452340A981117AD360C92FC59B3E6B3C6D272871CB40CED8B3B6EA6A8EB2E9D456479EE30BD6C801F1000AAF875DB67451AFFDC11595C396594FBED262AA8EB6D139BCD70EC7AE35BC00A2CAEE42303383A6BA3FB30B) слідує, що станом на 17.12.2013 (дата ДТП) Договір діяв, що сторонами не заперечується.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

За замовленням позивача, ТОВ «Естімейт Плюс» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності « 13037/12 від 29.02.2012), а саме спеціалістом Тюрменко Д. В. (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 5151 від 02.06.2007, свідоцтво ФДМ про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів № 5447 від 07.08.2007) проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля внаслідок спірної ДТП, за результатам якої 28.04.2014 складено Звіт № 1926 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (далі Звіт) (а.с. 25-53), яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту Автомобіля складає 6 438,95 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля - 5 121,69 грн., які становлять вартість відновлювального ремонту з врахування коефіцієнту фізичного зносу.

Згідно зі складеними позивачем Страховим актом № 23/31160/2.1.5.1 від 19.06.2014, з урахуванням розрахунку страхового відшкодування (а.с. 55) та того, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП, становить 0,5 % від страхової суми (42 000 грн.), тобто 210 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 6 228,95 грн. (6 438,95-210).

При цьому, як слідує зі змісту вказаних вище страхового акту та розрахунку страхового відшкодування, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем в сумі 6 438,95 грн., тобто в розмірі вартості відновлювального ремонту Автомобіля, визначеного в Звіті, а не вартсоті матеріального збитку.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В заяві на виплату страхового відшкодування № 3613 від 17.04.2014, що її подано позивачу Левковським В. П. (а.с. 54), останній просить виплатити страхове відшкодування на картку 5356 5423 0133 1840 в КБ «Приватбанк», ЗКПО 14360570, МФО 305299, р/р 9100.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 2635 від 19.06.2014 (а.с. 56), страхове відшкодування в сумі 6 228,95 грн. виплачено за вказаними Левковським В. П. в заяві на виплату страхового відшкодування № 3613 від 17.04.2014 реквізитами.

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано Лисенка Євгена Івановича, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.01.2014 у справі № 755/204/14-п, провадження № 3/755/115/14 (а.с. 31-32) та відомостями про дорожньо-транспортну пригоду № 9320391, сформованими станом на 24.12.2013 Автоматизованою інформаційно-пошуковою системою «ДТП», в якій проводиться облік та аналіз дорожньо-транспортних пригод, адміністратором якої є УДАІ ГУ-УМВС (а.с. 29-30).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується той факт, що Лисенко Є. І. є працівником відповідача та на час ДТП перебував у трудових відносинах з останнім.

Отже, саме відповідач як особа, працівник якої винний у спірній ДТП та на дату її вчинення виконував трудові обов'язки, має відшкодувати завдану його працівником шкоду.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

Виходячи з приписів чинного законодавства, позивач, виплативши спірне страхове відшкодування, набув права вимоги до особи, винної у спірній ДТП, якою в даному випадку є саме відповідач.

З матеріалів справи слідує, що між сторонами відбувалось листування з приводу сплати спірного страхового відшкодування (а.с. 57-59), проте відповідачем воно сплачено не було, наслідком чого і стало звернення позивача до суду з цим позовом.

Втім, щодо розміру страхового відшкодування, право на стягнення з відповідача якого має позивач, слід зазначити таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, відповідно до приписів ст. 29 Закону позивач, визначаючи розмір майнових вимог до відповідача, мав виходити з вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, тобто, відповідно до Звіту, з суми 5 121,69 грн.

Вимагаючи стягнути з відповідача вартість матеріального збитку без врахування коефіцієнту фізичного зносу, тобто 6 438,95 грн., позивач намагається зобов'язати відповідача здійснити дії, які він не зобов'язаний робити згідно з вимогами закону, в той час як виплата позивачем своєму Страхувальнику страхового відшкодування в сумі більшій, ніж встановлено ст. 29 Закону, не тягне за собою автоматичний обов'язок відповідача сплатити позивачеві вказану суму.

За таких обставин, законними є вимоги позивача стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням його фізичного зносу.

Крім того, за правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Зі змісту Договору слідує, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП, становить 0,5 % від страхової суми (42 000 грн.), тобто 210 грн.

З огляду на вищевикладене обґрунтованими визнаються вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 4 911,69 грн. (5 121,69-210).

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги позивача та присудив до стягнення з відповідача страхове відшкодування в сумі 4 911,69 грн. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2015 у справі № 910/26665/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна».

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2015 у справі № 910/26665/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2015 у справі № 910/26665/14 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/26665/14.

Повний текст постанови складено: 30.03.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій