ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р. Справа № 5015/7256/11

Львівський апеляційний господарський суд в складі суддів:

головуючого-судді Бойко С.М.

суддів Бонк Т. Б.

Якімець Г.Г.

при секретарі судових засідань Фіна Н.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника) - з'явився

від відповідача (скаржника) - з'явився

розглянув апеляційну скарги Виробничо-торгівельної фірми «Опір», 79044, м. Львів,

ул. Генерала Чупринки, 85, код ЄДРПОУ - 30823194

на рішення господарського суду Львівської області від 10.12.2014 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ряст», 79000, м. Львів, вул.. Лінкольна 23, код ЄДРПОУ - 13834333

до відповідача Виробничо-торгівельної фірми «Опір», 79044, м. Львів, вул.Генерала Чупринки, 85, код ЄДРПОУ - 30823194

про стягнення суми,

В С Т А Н О В И В:

постановою Вищого господарського суду від 8 липня 2014 року постанову Львівського апеляційного суду від 13.05.2014 року та рішення господарського суду від 20.02.2012 року скасовано. У відповідності до вимог ст.111-12 ГПК України в постанові Вищого господарського суду України надані вказівки, які є обов'язковими для суду першої інстанціі під час нового розгляду справи. В постанові Вищого господарського суду від 8 липня 2014 року зазначено, що при новому розгляді справи необхідно надати правову оцінку договору про врегулювання відносин щодо взаємних розрахунків від 15.06.2010 року та зазначеним у п.1 договору документам (договорам №07/01 від 20.07.2005, №01/06 від 27.07.2006, №04/06 від 03.05.2006, договору безвідсоткової позики від 17.06.2009, які не було подано позивачем до господарського суду першої інстанції), які є підставою виникнення у відповідача цивільних зобов'язань, включених до договору про врегулювання відносин щодо взаємних розрахунків від 15.06.2010 р.

рішенням господарського суду Львівської області від 16.12.2014 року в справі № 5015/7256/11 позов виробничо-торгівельної фірми «Опір» до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ряст» про стягнення заборгованості на суму 1 318 491,29 грн. задоволено частково.

Стягнуто з виробничо-торгівельної фірми "Опір" Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" на користь товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Ряст" 949435,00 грн. основного боргу, 18586,81грн. пені, 189887,00 грн. штрафу, 25611,33грн. 3% річних, 131971,46 грн. індексу інфляції.

Судом першої інстанції частково задоволено інфляційні втрати, оскільки при перевірці розрахунків позивача, суд дійшов висновку, що останній допустив помилки в їх розрахунках.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що дане рішення є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції не виконав обов'язкових вказівок Вищого господарського суду України, що викладені в постанові від 08.07.2014 року. Так судом першої інстанції не досліджено укладені договори та не встановлено, за якими саме договорами і які саме зобов'язання виникли у відповідача, в т.ч. за які саме послуги, роботи, і якими первинними бухгалтерськими документами підтверджено здійснення господарських операцій.

Судом не враховано, що договір від 15.06.2010 року є договором про відстрочку виконання зобов'язань за іншими договорами, зазначеними у п.1 від 15.06.2010 року, а не є доказом виконання договірних зобов'язань. Також судом не з'ясовано, чи сторонами виконувалися умови укладених договорів та які належні докази підтверджують їх виконання, а звідси обов'язку у відповідача здійснити їх оплату. Суд покликався в обґрунтування виконання договірних зобов'язань на акт звірки, що не ґрунтується на первинних документах, тому не є належним доказом виконання робіт. Не виконані вказівки Вищого господарського суду відносно висновку експертизи, що унеможливлює його використання як джерело доказу.

Судом першої інстанції не враховано, що договір підряду за №07/01 від 20.07.2005 року не вміщує істотних умов договору для даного виду договорів, а отже є неукладеним.

Судом першої інстанції встановлено, що відсутня кошторисна документація, додатки до договору, в яких би визначалася вартість робіт, перелік робіт, проте суд безпідставно приходить до висновку, що відсутність цих документів не позбавляє можливість суду встановити вартість виконаних за договором робіт. Судом першої інстанції всупереч встановленим обставинам по справі зроблено висновок про те, що наявність кошторисної документації підтверджено посиланнями в актах виконаних робіт між сторонами.

Окрім того, суд не з'ясував щодо спірного договору підряду за №07/01 від 20.07.2005 року чи це договір підряду на виконання ремонтних робіт та застосування вимог, що передбачені параграфом 1 глави 61 ЦК України чи наявний договір підряду будівельних робіт та застосування вимог, що передбачені параграфом 3 глави 61 ЦК України. Аналогічно що і до договору підряду за №04/06 від 03.05.2006 року. Відповідно суд не встановив предмету договору, а звідси і не застосував норми матеріального права, які б повинні були бути застосовані до даного виду договору.

Щодо акту виконаних робіт, то вони не вміщують доказів до виконання яких саме договорів вони належать, відсутні необхідні реквізити на них, неможливо достовірно встановити чи остання сторінка акту належить до попередніх. Окрім того, відсутні будь-які інші докази на виконання робіт.

Як на факт виконаних робіт, суд першої інстанції зазначив податкові накладні, проте даний письмовий доказ не підтверджує факту виконання робіт та відображення господарських операцій за договором, що є предметом дослідження та на підставі якого позивач заявляє про стягнення суми боргу. Також судом не з'ясовано чи ці накладні прийняті фіскальним органом.

Судом першої інстанції не застосовано дію нормативного акту в часі. Положення наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики за №416/299 від 29.12.2000 року втратив чинність з 1 липня 2002 року, а отже не міг поширювати свою дію у 2005-2006 роках, в спірний період часу.

Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки і договору підряду за №04/06 від 03.05.2006 року, який не вміщує істотних умов договору, відсутні первинні документи які б підтверджували його виконання позивачем, а звідси і обов'язку відповідача здійснювати оплату за невиконані роботи за договором, що є неукладеним. Не враховані недоліки актів виконаних робіт, загальна сума боргу в яких зазначено 189 400 гр. Судом не звернуто уваги на невідповідність суми зазначеної в актах виконаних робіт та сумах зазначених в податкових накладних, загальна сума яких складає 311 800 грн. Аналогічно відсутні будь-які первинні документи наявності виконання цих робіт.

Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки і договору поставки за №01/06 від 27.07. 2006 року, в якому відсутні істотні умови договору, передбачені в ст.266 ГК України, а також будь-які докази, які б свідчили про поставку.

Також суд першої інстанції підтримав доводи позивача, щодо відсутності потреби доводити обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, бо термін зберігання таких документів відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. № 578/5 - закінчився. Однак дане суперечить вимогам ст. 4, 33 ГПК України.

Як вказує апелянт, платіжні документи, надані позивачем, не свідчать про розрахунки саме за цим договором, оскільки в призначенні платежу у всіх без винятку виписках з банку зазначено оплато згідно рахунку за товари та/або роботи.

Апелянт зазначив, що акт звірки взаєморозрахунків не повинен братися судом до уваги з огляду на те, що він є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами.

Щодо договору позики від 17.06.2009 року, скаржник вказав, що передання коштів за зазначеним договором не засвідчено належними документами. Зокрема, суд першої інстанції, не з'ясував, чи повертались кошти відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить в задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 16.12.2014 року - відмовити.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначає, що наявність зазначеного боргу та його розмір підтверджується первинними документами та іншими документами, які були предметом дослідження у суді першої інстанції.

Представник відповідача, у судовому засіданні заперечував проти відзиву на апеляційну скаргу позивача, підтримав та обґрунтовував вимоги викладені у апеляційній скарзі, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача, у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги позивача, підтримуючи вимоги викладені у відзиві на апеляційну скаргу та в задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 16.12.2014 року просив відмовити.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні та з врахуванням виконання обов'язкових вказівок Вищого господарського суду України при скасуванні судових актів при первинному розгляді справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задоволити частково.

Апеляційним судом встановлено, що договір за № 07/01 від 20.07.2005 року, за правовою природою є договором підряду на виконання ремонтних робіт, оскільки Договір передбачає виконання Позивачем ремонтних робіт у м. Львів, за адресами: вул. Голубовича, 34 та вул. Сайво, 15. Отже, за предметом договору, даний вид договору відноситься до договору підряду, що врегульовано положеннями параграфу 1 глави 61 ЦК України.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.837, ч.1 ст.843,ч.1 ст.884,ч.2 ст.845 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони(замовника), а замовник зобов'язується на свій ризик виконати роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна в договорі підряду може бути визначена в кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Пунктом 2.1 договору за № 07-01 від 20.07.2005 р. зазначено, що виконувані роботи та договірна вартість робіт за цим договором визначається відповідно до кошторисної документації, оформляється додатками до договору, які є невід'ємними частинами даного договору.

Отже, у договорі підряду сторони визначили спосіб визначення ціни договору- в кошторисі та кошторисну документацію на виконувані роботи. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Судами встановлено, що відсутня погоджена між сторонами кошторисна документація на виконувані роботи та щодо ціни. Отже, відсутнє погоджене волевиявлення сторін щодо цих істотних умов договору.

Відповідно до ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови сторін, спрямовані на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладені господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Таким чином, з огляду на положення наведених норм матеріального права, погодження сторонами кошторисної документації на виконувані роботи та ціни договору підряду є істотними умовами договору підряду на виконання ремонтних робіт.

Отже, апеляційний суд проаналізувавши умови договору підряду за №07-01 від 20.07.2005 р. дійшов висновку, що сторонами не погоджені вищезазначені істотні умови даного виду договору, а тому є неукладеним.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що відсутність кошторисів не позбавляє можливості встановити на яку суму виконано роботи підрядником, адже відсутність кошторисів означає, що сторони не погодили таку істотну умову як ціна договору.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно було на виконання обов'язкових вказівок, викладених в постанові Вищого господарського суду України встановити: які саме зобов'язання виникли у відповідача, в т.ч. за які саме послуги, роботи, і якими первинними бухгалтерськими документами підтверджено здійснення господарських операцій відповідно до умов договорів, зазначених у п.1 договору від 15.06.2010, та суму боргу за кожним з договорів.

В обґрунтування вимоги про стягнення за договором № 07/01 від 20.07.2005 року 219 287,80 грн., позивачем зазначалось, що наявність зазначеного боргу та його розмір підтверджується первинними документами та іншими документами, зокрема: актом приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2005 року (т. 3 а.с. 81) - на суму 42 012,00 грн.; актом приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2006 року (т. 3 а.с. 87) - на суму 169 488,00 грн.; актом приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2007 року (т. 3 а.с. 94) - на суму 44 299,20 грн.; актом приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2007 року (т. 3 а.с. 102) - на суму 34 662,00 грн.; актом приймання виконаних підрядних робіт за липень 2008 року (т. 3 а.с. 111) - на суму 134 169,60 грн.; актом приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2008 року (т. 3 а.с. 122) - на суму 55 687,20 грн.

На підтвердження заборгованості позивачем також надано акт звірки взаєморозрахунків до договору № 07/01 від 20.07.2005 року станом на 15.06.2010 р. (Т. 3 а.с. 78) та податкові накладні до договору № 07/01 від 20.07.2005 року (Т. 3 а.с.132-140), зокрема № 62 від 30 грудня 2008 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту приміщень вул. Сяйво, 15 - без ПДВ 46 406 грн., з ПДВ 55 687,20 грн. (а.с. 132 Т.3);№ 26 від 31 липня 2008 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту приміщень вул. Голубовича 34 - без ПДВ 111 808 грн., з ПДВ 134 196,60 грн. (а.с. 133 Т.3);№ 75 від 30 листопада 2007 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту приміщень вул. Голубовича 34 - без ПДВ 28 885 грн., з ПДВ 34 662 грн. (а.с. 134 Т.3);№ 43 від 31 серпня 2007 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту приміщень вул. Голубовича 34 - без ПДВ 36 916 грн., з ПДВ 44 299 грн. (а.с. 135 Т.3);№ 70 від 30 листопада 2006 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту території вул. Голубовича 34 - без ПДВ 127 083,33 грн., з ПДВ 152 500грн. (а.с. 136 Т.3);№ 8 від 14 лютого 2006 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту території вул. Голубовича 34 - без ПДВ 9 166,67 грн., з ПДВ 11 000 грн. (а.с. 137 Т.3);№ 7 від 09 лютого 2006 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту території вул. Голубовича 34 - без ПДВ 2 490 грн., з ПДВ 2 988 грн. (а.с. 138 Т.3);№ 52 від 30 листопада 2005 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту дахів вул. Голубовича 34 - без ПДВ 35 010 грн., з ПДВ 42 012 грн. (а.с. 139 Т.3);№ 27 від 03 липня 2006 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту території вул. Голубовича 34 - без ПДВ 2500 грн., з ПДВ 3000 грн. (а.с. 140 Т.3).

Представник відповідача заперечив факт виконання робіт за неукладеним договором та наявність первинних документів за цим договором. Пояснення сторін в господарському процесі є джерелом доказу та оцінюється судом, виходячи з аналізу всіх зібраних по справі доказів. Сторонами не надано, а апеляційним судом не встановлено наявності первинних документів за даним актами-приймання підрядних робіт. Позивач відсутність первинних документів пояснює їх знищенням по закінченню термінів зберігання, проте жодних актів підприємства на їх знищення не надав.

Позивачем сума стягнення за цим договором визначена на підставі акту приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2005 року (т. 3 а.с. 81) - на суму 42 012,00 грн.; за листопад 2006 року (т. 3 а.с. 87) - на суму 169 488,00 грн.; за серпень 2007 року (т. 3 а.с. 94) - на суму 44 299,20 грн.; за листопад 2007 року (т. 3 а.с. 102) - на суму 34 662,00 грн.; за липень 2008 року (т. 3 а.с. 111) - на суму 134 169,60 грн.; за грудень 2008 року (т. 3 а.с. 122) - на суму 55 687,20 грн.

Під час оцінки актів приймання виконаних підрядних робіт, суд дійшов висновку про недопустимість цих доказів, так як дані в них викладені не доведені первинними документами. Та не узгоджуються із встановленими обставинами по справі.

У відповідності до ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили

У матеріалах справи знаходиться висновок №3095 судової інженерно-технічної експертизи, складений 14.02.2014р. На вирішення експертизи судом поставлено наступне питання: "У якому обсязі виконано будівельні роботи Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Ряст" на об'єктах за адресою м.Львів, вул.Голубовича, 34 та Сяйво, 15, у м.Львові та яка їх вартість?".

У висновку зазначено, що дослідження проводилося методом натурного обстеження з виконанням необхідних обмірів, фото фіксацією результатів огляду методом фотографування, та співставленням даних натурного обстеження з актами виконаних робіт.

Експертом при проведенні дослідження зазначено, що визначити за результатами обстеження перелік та об'єми робіт, виконаних в той чи інший період на об'єкті за адресою м.Львів, вул.Голубовича, 34 та Сяйво, 15, у м.Львові, не вбачається можливим, оскільки значна частина робіт, що містяться в наданих на дослідження матеріалах, є прихованими роботами та роботами, які перевіряються технічним наглядом в процесі їх виконання і не можуть бути перевірені обстеженням.

Згідно даних цього висновку за №3095 судової інженерно-технічної експертизи, складений 14.02.2014р. вбачається, що висновок експертизи не проведений з поважних причин, оскільки на його дослідження недостатньо первинних документів, які згідно встановлених обставин по справі втрачені, а тому і втрачена можливість призначення додаткової чи повторної експертизи для з'ясування на підставі цього джерела доказу обставин справи, що мають значення для розгляду справи по суті. (Експертиза Т.2 а.с. 144.)

Таким чином, апеляційний суд, керуючись ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що недопустимими доказами є акти приймання виконаних підрядних робіт.

Як унормовано ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми);дату і місце складання;назву підприємства, від імені якого складено документ;зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з матеріалів справи, суд приходить до висновку, що первинними документами в розумінні ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не можна вважати: акт звірки взаєморозрахунків до договору № 07/01 від 20.07.2005 року станом на 15.06.2010 р. (Т. 3 а.с. 78); № 62 від 30 грудня 2008 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту приміщень вул. Сяйво, 15 - без ПДВ 46 406 грн., з ПДВ 55 687,20 грн. (а.с. 132 Т.3); № 26 від 31 липня 2008 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту приміщень вул. Голубовича 34 - без ПДВ 111 808 грн., з ПДВ 134 196,60 грн. (а.с. 133 Т.3); № 75 від 30 листопада 2007 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту приміщень вул. Голубовича 34 - без ПДВ 28 885 грн., з ПДВ 34 662 грн. (а.с. 134 Т.3); № 43 від 31 серпня 2007 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту приміщень вул. Голубовича 34 - без ПДВ 36 916 грн., з ПДВ 44 299 грн. (а.с. 135 Т.3); № 70 від 30 листопада 2006 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту території вул. Голубовича 34 - без ПДВ 127 083,33 грн., з ПДВ 152 500грн. (а.с. 136 Т.3); № 8 від 14 лютого 2006 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту території вул. Голубовича 34 - без ПДВ 9 166,67 грн., з ПДВ 11 000 грн. (а.с. 137 Т.3); № 7 від 09 лютого 2006 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту території вул. Голубовича 34 - без ПДВ 2 490 грн., з ПДВ 2 988 грн. (а.с. 138 Т.3); № 52 від 30 листопада 2005 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту дахів вул. Голубовича 34 - без ПДВ 35 010 грн., з ПДВ 42 012 грн. (а.с. 139 Т.3); № 27 від 03 липня 2006 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту території вул. Голубовича 34 - без ПДВ 2500 грн., з ПДВ 3000 грн. (а.с. 140 Т.3);

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних зобов'язань, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Податкові накладні, на які покликається суд першої інстанції, не є належним та допустимими доказами з огляду на те, що це є документи, складені в односторонньому порядку позивачем, доказів того, що ці податкові накладні були подані в органи фіскальної служби для включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість, не надано. Натомість суд першої інстанції не з'ясував, а позивач не довів факту реального використання податкових накладних.

Крім того, неналежність податкових накладних та непов'язаність з договірними відносинами за договором підряду № 07/01 від 20.07.2005 р. свідчить також те, що позивач надав загалом 9 податкових накладних, дані про які відображено в рішенні суду, натомість три з них (№ 8 від 14 лютого 2006 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту території вул. Голубовича 34 - без ПДВ 9 166,67 грн., з ПДВ 11 000 грн. (а.с. 137 Т.3); № 7 від 09 лютого 2006 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту території вул. Голубовича 34 - без ПДВ 2 490 грн., з ПДВ 2 988 грн. (а.с. 138 Т.3); № 27 від 03 липня 2006 року (умова поставки договір 07-01 від 20.07.2005 р.) - виконання ремонту території вул. Голубовича 34 - без ПДВ 2500 грн., з ПДВ 3000 грн. (а.с. 140 Т.3);) не мають жодного відношення до спірного договору, оскільки не пов'язані з виконанням будь-яких робіт позивачем, хоча в самих цих накладних зроблено прив'язку до виконаних робіт за вказаним договором.

Акт звірки взаєморозрахунків також не може бути взятий судом до уваги як доказ в підтвердження позовних вимог, оскільки це є непрямий доказ та складається на підставі звірянь обліку господарських операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами, які володіють сукупністю ознак визначених в ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Зокрема, таку ж позицію висловлює і Вищий господарський суд України у постанові від 25 січня 2012 р. у справі № 5023/5334/11; постанові від 19 лютого 2015 року у справі №921/530/14-г/17.

Тому, апеляційний господарський суд вважає, що нема достатніх підстав для стягнення боргу з відповідача як за договором № 07/01 від 20.07.2005 року так і за актами виконаних робіт без встановлення факту здійснення господарських операцій.

Апеляційним судом встановлено, що договір за № 04/06 від 03.05.2006 року за правовою природою є договором підряду на виконання ремонтних робіт та електромонтажних робіт. Отже, за предметом договору, даний вид договору відноситься до договору підряду, що врегульовано положеннями параграфу 1 глави 61 ЦК України.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.837, ч.1 ст.843,ч.1 ст.884,ч.2 ст.845 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони(замовника), а замовник зобов'язується на свій ризик виконати роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна в договорі підряду може бути визначена в кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Пункт 2.1 Договору № 04/06 від 03.05.2006 року зазначено, що договірна вартість робіт за цим договором визначається відповідно до кошторисної документації на виконувані роботи, оформляється додатками до договору, які є невід'ємними частинами даного договору.

Отже, у договорі підряду сторони визначили спосіб визначення ціни договору- в кошторисі та кошторисну документацію на виконувані роботи. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Судами встановлено, що відсутня погоджена між сторонами кошторисна документація на виконувані роботи та щодо ціни. Отже, відсутнє погоджене волевиявлення сторін щодо цих істотних умов договору.

Відповідно до ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови сторін, спрямовані на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладені господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Таким чином, з огляду на положення наведених норм матеріального права, погодження сторонами кошторисної документації на виконувані роботи та ціни договору підряду є істотними умовами договору підряду на виконання ремонтних робіт та електромонтажних робіт за цим договором.

Отже, апеляційний суд проаналізувавши умови договору підряду за № 04/06 від 03.05.2006 року дійшов висновку, що сторонами не погоджені вищезазначені істотні умови даного виду договору, а тому договір є неукладеним.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що відсутність кошторисів не позбавляє можливості встановити на яку суму виконано роботи підрядником, адже відсутність кошторисів означає, що сторони не погодили таку істотну умову як ціна договору.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно було на виконання обов'язкових вказівок, викладених в постанові Вищого господарського суду України встановити: які саме зобов'язання виникли у відповідача, в т.ч. за які саме послуги, роботи, і якими первинними бухгалтерськими документами підтверджено здійснення господарських операцій відповідно до умов договорів, зазначених у п.1 договору від 15.06.2010, та суму боргу за кожним з договорів.

В обґрунтування вимоги про стягнення за договором № 04/06 від 03.05.2006 року 92 400,00 грн., позивачем зазначалось, що наявність зазначеного боргу та його розмір підтверджується первинними документами та іншими документами: актом приймання виконаних підрядних робіт за червень 2007 року (т. 3 а.с. 187) - на суму 81 000,00 грн.; актом приймання виконаних підрядних робіт за січень 2008 року (т. 3 а.с. 170) - на суму 21 200,00 грн.; актом приймання виконаних підрядних робіт за березень 2008 року (т. 3 а.с. 177) - на суму 52 400,00 грн.; актом приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2008 року (т. 3 а.с. 183) - на суму 34 800,00 грн.;

Також, позивач зазначає, що загальна вартість виконаних відповідачем робіт становить 219 400,00 грн., а наявність зайво сплачених коштів на суму 92 400,00 грн., підтверджується Угодою від 20.01.2009 року «про припинення Договору № 04/06 від 03.05.2006 року (Т. 3 а.с. 166».

На підтвердження заборгованості позивачем також надано акт звірки взаєморозрахунків до договору № 04/06 від 03.05.2006 року станом на 15.06.2010 р. (Т. 3 а.с. 168) та податкові накладні до договору № 04/06 від 03.05.2006 року (Т. 3 а.с.195-222).

Представник відповідача заперечив факт виконання робіт за неукладеним договором та наявність первинних документів за цим договором. Пояснення сторін в господарському процесі є джерелом доказу та оцінюється судом, виходячи з аналізу всіх зібраних по справі доказів. Сторонами не надано, а апеляційним судом не встановлено наявності доказів виконання робіт, зазначених в актах-приймання робіт. Позивач відсутність первинних документів пояснює їх знищенням по закінченню термінів зберігання, проте жодних актів підприємства на їх знищення не надав.

Сума до стягнення за цим неукладеним договором позивачем визначається, виходячи із актів-приймання робіт за червень 2007 року (т. 3 а.с. 187) - на суму 81 000,00 грн.; за січень 2008 року (т. 3 а.с. 170) - на суму 21 200,00 грн.; за березень 2008 року (т. 3 а.с. 177) - на суму 52 400,00 грн.; за грудень 2008 року (т. 3 а.с. 183) - на суму 34 800,00 грн.; проте жодних доказів реального виконання робіт судом не встановлено і позивачем не надано.

Таким чином, апеляційний суд, керуючись ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що акти приймання виконаних підрядних робіт є недопустимими доказами. За встановленням факту, що договір є неукладеним та звідси відсутності матеріально правової підстави(ст. 6, ст.11 ЦК України) стягнення за договором, виникнення прав і обов'язків за цими актами можливе лише за наявності реального виконання робіт за договором.

Як унормовано ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми);дату і місце складання;назву підприємства, від імені якого складено документ;зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Податкові накладні: від 15.02.2007 р. на суму 24 200 грн.;від 02.02.2007р. на суму 3 000 грн.;від 25.05.2006р. на суму 1 500 грн.; від 12.05.2006р. на суму 6 345 грн.; від 03.05.2006р. на суму 655 грн.; від 06.06.2007р. на суму 3 000 грн.;від 28.04.2007р. на суму 5 000 грн.; від 06.04.2007р. на суму 10 000 грн.; від 29.03.2007р. на суму 22 400 грн.; від 30.05.2008р. на суму 9 000 грн; від. 20.05.2008р. на суму 3 500 грн.; від 25.04.2008р. на суму 23 500 грн.; від 31.03.2008р. на суму 35 700 грн.; від 29.03.2008р. на суму 16 700 грн.; від 15.02.2008р. на суму 30 000 грн.; від 30.01.2008р. на суму 21 200 грн., від 30.06.2007р. на суму 4 900 грн.; від 11.11.2008р. на суму 24 500 грн.; від 10.10.2008р. на суму 15 000 грн.; від 19.09.2008р. на суму 1 500 грн.; від 14.08.2008р. на суму 5 000 грн.; від 11.08.2008р. на суму 1 000 грн.; від 09.07.2008р. на суму 26 000 грн.; від 12.12.2008р. на суму 5 200 грн.; від 10.12.2008р. на суму 5 000 грн.; від 01.12.2008р. на суму 5 500 грн.; від 28.11.2008р. на суму 500 грн.; від 19.11.2008р. на суму 2 000 грн., на які покликається суд першої інстанції, не є належним та допустимими доказами з огляду на те, що це є документи, складені в односторонньому порядку позивачем, доказів того, що ці податкові накладні були подані в органи фіскальної служби для включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість, не надано. Натомість суд першої інстанції не з'ясував, а позивач не довів факту реального використання податкових накладних.

Платіжні документи, надані позивачем, не свідчать про розрахунки саме за цим договором, оскільки в призначенні платежу у всіх без винятку виписках з банку зазначено оплата згідно рахунку за товари та/або роботи, а враховуючи той факт, що сторонами було укладено інші договори, не можна зробити висновок, що вказані проплати позивача здійснювалися в межах спірного договору. Будь-які первинні документи в матеріалах справи відсутні, а відтак доказів, які б підтверджували здійснення господарських операцій за цими актами-приймання робіт судом не встановлено, а позивачем не надано.

Акт звірки взаєморозрахунків між ТзОВ «Ряст» та ВТФ «Опір» згідно договору № 04/06 від 03.05.2006 року станом на 15 червня 2010 року також не може бути взятий судом до уваги як доказ в підтвердження позовних вимог, оскільки це є непрямий доказ та складається на підставі звірянь обліку господарських операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами, які володіють сукупністю ознак визначених в ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Зокрема, таку ж позицію висловлює і Вищий господарський суд України у постанові від 25 січня 2012 р. у справі № 5023/5334/11; постанові від 19 лютого 2015 року у справі №921/530/14-г/17.

Тому, апеляційний господарський суд вважає, що нема достатніх підстав для стягнення боргу з відповідача як за договором № 04/06 від 03.05.2006 року(оскільки він є неукладеним) так і за актами виконаних робіт без встановлення факту здійснення господарських операцій.

У відповідності до ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили

У матеріалах справи знаходиться висновок №3095 судової інженерно-технічної експертизи, складений 14.02.2014р. На вирішення експертизи судом поставлено наступне питання: "У якому обсязі виконано будівельні роботи Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Ряст" на об'єктах за адресою м.Львів, вул.Голубовича, 34 та Сяйво, 15, у м.Львові та яка їх вартість?".

У висновку зазначено, що дослідження проводилося методом натурного обстеження з виконанням необхідних обмірів, фото фіксацією результатів огляду методом фотографування, та співставленням даних натурного обстеження з актами виконаних робіт.

Експертом при проведенні дослідження зазначено, що визначити за результатами обстеження перелік та об'єми робіт, виконаних в той чи інший період на об'єкті за адресою м.Львів, вул.Голубовича, 34 та Сяйво, 15, у м.Львові, не вбачається можливим, оскільки значна частина робіт, що містяться в наданих на дослідження матеріалах, є прихованими роботами та роботами, які перевіряються технічним наглядом в процесі їх виконання і не можуть бути перевірені обстеженням.

Згідно даних цього висновку за №3095 судової інженерно-технічної експертизи, складений 14.02.2014р. вбачається, що висновок експертизи не проведений з поважних причин, оскільки на його дослідження недостатньо первинних документів, які згідно встановлених обставин по справі втрачені, а тому і втрачена можливість призначення додаткової чи повторної експертизи для з'ясування на підставі цього джерела доказу обставин справи, що мають значення для розгляду справи по суті. (Експертиза Т.2 а.с. 144.).

Щодо договору № 01/06 від 27.07.2006 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з умовами цього договору відповідач зобов'язується поставити позивачу товар.

В обґрунтування вимоги про стягнення за договором поставки № 01/06 від 27.07.2006 року 582 747,20 грн., позивач зазначає, що на виконання умов договору позивачем сплачено суми на рахунки відповідача у розмірі 868 060,00 грн., що підтверджується виписками з банку, а наявність поставленого відповідачем товару на суму 285 312,80 грн. та зайво сплачених коштів на суму 582 747,20 грн., підтверджується Угодою від 14.05.2010 року «про припинення Договору 01/06 поставки товару» від 27.07.2006 року (Т. 4 а.с.4), а також Актом звірки взаєморозрахунків до Договору 01/06 від 27.07.2006 року (Т. 4 а.с.6) станом на 14.05.2010 року.

Відповідно до статті 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 1.1 Договору поставки постачальник зобов'язується передати у власність покупцю товар, кількість і асортимент якого визначається у супровідних накладних, а покупець - прийняти даний товар і сплатити ціну, визначену у супровідній накладній відповідно до кожного конкретного факту поставки товару.

Відповідно до пункту 1.4 Договору, загальна вартість товару, що є предметом даного договору, становить сукупність усіх поставок за договором. Ціни на товар вказуються в конкретних супровідних накладних, специфікаціях.

Проте, суд першої інстанції прийшов до неправильногого висновку про те, що товар передавався, а договірні відносини між сторонами виникли, так як в матеріалах справи не встановлено документів, які б свідчили про наявність відносин поставки між сторонами.

Відтак, відповідно до частини третьої статті 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з частиною четвертою статті 180 Господарського кодексу України умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Як унормовано частиною восьмою статті 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Платіжні документи, надані позивачем, не свідчать про розрахунки саме за цим договором, оскільки в призначенні платежу у всіх без винятку виписках з банку зазначено оплата згідно рахунку за товари та/або роботи, а враховуючи той факт, що між сторонами існували і інші правовідносини(договори), не можна зробити висновок, що вказані проплати позивача здійснювалися в межах спірного договору. Будь-які первинні документи в матеріалах справи відсутні, а відтак доказів, які б підтверджували здійснення господарських операцій за цим договором відсутні.

Акт звірки взаєморозрахунків між ТзОВ «Ряст» та ВТФ «Опір» також не може бути взятий судом до уваги як доказ в підтвердження позовних вимог, оскільки це є непрямий доказ та складається на підставі звірянь обліку господарських операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами, які володіють сукупністю ознак визначених в ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Зокрема, таку ж позицію висловлює і Вищий господарський суд України у постанові від 25 січня 2012 р. у справі № 5023/5334/11; постанові від 19 лютого 2015 року у справі №921/530/14-г/17.

Тому, апеляційний господарський суд вважає, що нема достатніх підстав для стягнення боргу з відповідача за договором поставки № 01/06 від 27.07.2006 року.

Щодо договору позики від 17.06.2009 року, укладеного між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з умовами цього договору позивач надав відповідачу безвідсоткову позику розміром 55 000,00 грн., що в обґрунтування вимоги позивача про стягнення за договором позики від 17.06.2009 року підтверджується випискою з банку (Т. 5 а.с. 26).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 193 Господарського кодексу України, та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами Договору безпроцентної позики від 17.06.2009 року відповідач зобов'язався повернути позивачу зазначену суму позики в строк до 17 грудня 2009р. (пункт 4.2 Договору).

15.10.2010р. сторони уклали Договір про врегулювання відносин щодо взаємних розрахунків, який за своїм змістом фактично є договором про відстрочку виконання зобов'язань за іншими договорами, згідно з якою кінцевий строк повернення відповідачем позичених грошей - 31.12.2010 року.

Відповідно до пункту 3.1 Договору безпроцентної позики від 17.06.2009 року позикодавець надає позику протягом трьох банківських днів з моменту підписання договору. А згідно з пунктом 3.3 Договору безпроцентної позики від 17.06.2009 року позика вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту перерахування грошей, що підтверджує платіжне доручення. Надана позивачем банківська виписка свідчить про перерахування грошових коштів в рахунок відповідача 17.06.2009 року, а отже отримання ним позики відбулось, тому позика вважається наданою.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Положенням ст. 611 Цивільного кодексу України також передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Вказаною нормою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, про правильність здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, пені та штрафу в розмірі 20% за період з 26.08.2010 року по 20.09.2011. Такої ж думки притримується Вищий господарський суд України в своїй постанові від 15 березня 2011 р. у справі № 22/81.

Верховний Суд України у своїй постанові від 15 листопада 2010 р. у справі № 3-11гс/10 зазначив, що за змістом ст. 625 ЦК наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є санкціями, а способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Таким чином, підставою відповідальності за ст. 625 ЦК є сам факт порушення грошового зобов'язання, яке випливає з прострочення боржника та неповернення позики в установлений строк. Для встановлення відповідальності найважливіше значення має саме ця обставина, а не факт незаконного використання боржником грошової суми. Отже, реалізація позичальником свого права на отримання грошової суми, визначеної ст. 625 ЦК, за невиконання грошового зобов'язання не залежить від того, доведе він чи ні понесені фактичні збитки, а також позичальник не повинен доводити розмір прибутку, який боржник отримав, незаконно користуючись його грошима.

Апеляційний господарський суд, провів нові розрахунки, відповідно до яких:

Розрахунок пені за прострочення оплати 55 000 грн. за договором позики від 17.06.2009 року за період з 26.08.2010 року по 25.02.2011 року

Сума заборгованості, грн.Ставка НБУ,%Дата коли зобов'язання мало бути виконанеДата по яку нараховувалась пеня (6 місяців)Кількість днівНарахована пеня, грн.
11 0007,75%26.08.201026.02.201118411 000*7,75%/365*184=429,75
11 0007,75%26.09.201026.03.,74
11 0007,75%26.10.201026.04.,75
11 000 7,75%26.11.201026.05.,41
11 0007,75%26.12.201026.06.,75
Разом, грн. 2135,42

Так як, договір №07/01 від 20.07.2005 року, договір №01/06 від 27.07.2006 року, договір №04/06 від 03.05.2006 року за висновком апеляційного суду є неукладеними, а єдиним договором за яким суд визнав наявність боргу в розмірі 55 000 грн. є договір про безпроцентну позику від 17.06.2009 року, сума боргу відповідно до пункту 3 Договору про врегулювання відносин щодо взаємних розрахунків від 15.06.2010 року повинна бути оплачена відповідно до домовленого сторонами графіку, рівними частинами, а саме п'ять платежів: 26.08.2010 року, 26.09.2010 року, 26.10.2010 року, 26.11.2010 року, 26.12.2010 року. Таким чином, нарахування пені на строк 6 місяців повинно проводитись з моменту коли зобов'язання повинно було бути виконане.

Розрахунок 3 % річних за прострочення оплати 55 000 грн. за договором позики від 17.06.2009 року за період з 26.08.2010 року по 20.09.2011 року (416 днів)

55 000 * 3%/365*416 днів = 1 880,54 грн.

Розрахунок штрафу у розмірі 20% від простроченої суми в розмірі 55 000 грн. за договором позики від 17.06.2009 року

55 000 / 100% * 20% = 11 000 грн.

Розрахунок інфляційний втрат за прострочення оплати 55 000 грн. за договором позики від 17.06.2009 року за період з 26.08.2010 року по 20.09.2011 року

Сума заборгованості, грн.Індекс інфляції,%Період простроченняНарахована пеня, грн.
за період з 26.08.2010 по 25.12.2010
11 000102,926.08.2010-25.09.201011 000 * 102,9% - 11 000 = 319
22 000100,526.09.2010-25.10.201022 000 *100,5 -22 000 = 110
33 000100,326.10.2010-25.11.201033 000 *100,3 -33 000 = 99
44 000100,826.11.2010-25.12.201044 000 *100,8 -44 000 = 352
за період з 26.12.2010 по 20.09.2011
55 000101,026.08.2010-20.09.201155 000 *101,0% *109,0% *101,4% * 101,3% * 100,8% * 98,7% * 99,6% *100,1% - 55 000= 6 692,03
109,0
101,4
101,3
100,8
98,7
99,6
100,1
Разом, грн319 + 110 + 99 + 352 + 6692,03=7 572,03

Загальний розрахунок: 55 000 грн. + 2 135,42 грн. + 1 880,54 грн. + 11 000 грн. + 7 572,03 грн. = 77 587,99 грн.

Відтак, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, дійшла висновку, про задоволення позовних вимог в частині стягнення 77 587,99 грн. за договором позики.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п.19 ст.5 Закону України «Про судовий збір» громадські організації інвалідів (спілки та інші об'єднання громадських організацій інвалідів). їх підприємства установи та організації, громадські організації ветеранів, їх підприємства, установи та організації звільнені від сплати судового збору.

Відповідно до статті 49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Відтак, суд приходить до висновку, що витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача в розмірі 1551, 75 грн. за розгляд справи господарським судом першої інстанції, 775, 88 грн. за розгляд касаційної скарги на рішення господарського суду та стягнути їх на користь позивача. В решті, судові витрати слід покласти на позивача, в тому числі, стягнути в Доход державного бюджету України 12 409, 04 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги на рішення господарського суду, враховуючи звільнення відповідача від сплати судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду.

Також суд звертає увагу, що п.3 ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 25.12.2012р. у справі №5015/7256/11 проведення оплати виставленого експертною установою рахунку для проведення експертизи покладено на ВТФ "Опір" ТМАІ ЛОАІ ВОІ СОІУ. У листі Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №3095 від 14.02.2014р. (вх.№01-04/1242/14 від 03.03.2014р.) зазначено, що експертиза вартістю 7360,00грн. оплачена попередньо стороною по справі.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на проведення судової експертизи в розмірі 6 927, 23 грн. слід покласти на ТзОВ ВКФ "Ряст", в решті - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Виробничо-торгівельної фірми "Опір" Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" - задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 10.12.2014 року в справі № 5015/7256/11 - скасувати частково.

3. В позові про стягнення з Виробничо-торгівельної фірми "Опір" Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" (м.Львів, вул.Генерала Чупринки, буд.85; 4) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Ряст" (м.Львів, вул.Лінкольна, буд.23; ) 894435,00грн. основного боргу, 16451,39грн. пені, 178887,00грн. штрафу, 23730,79грн. 3% річних, 124399,43грн. індексу інфляції відмовити.

4. В частині стягнення з Виробничо-торгівельної фірми "Опір" Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" (м.Львів, вул.Генерала Чупринки, буд.85; 4) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Ряст" (м.Львів, вул.Лінкольна, буд.23; ) 55 000,00 грн. основного боргу, 2 135,42 грн. пені, 11 000,00грн. штрафу, 1 880, 54 грн. 3% річних, 7 572, 03 грн. індексу інфляції залишити без змін.

5. В решті рішення господарського суду Львівської області від 10.12.2014 року в справі № 5015/7256/11 - залишити без змін.

6. Стягнути з Виробничо-торгівельної фірми "Опір" Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" (м.Львів, вул.Генерала Чупринки, буд.85; 4) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Ряст" (м.Львів, вул.Лінкольна, буд.23; ) 1551, 75 грн. судового збору, за розгляд справи в суді першої інстанції.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Ряст" (м.Львів, вул.Лінкольна, буд.23; ) до спеціального фонду Державного бюджету України (Банк: ГУДКСУ у Львівській області; МФО 825014; отримувач: УДКСУ у Личаківському районі м. Львова; ; рахунок 2006) 12 409, 04 грн. судового збору за апеляційне провадження при первинному розгляді.

8. Стягнути з Виробничо-торгівельної фірми "Опір" Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" (м.Львів, вул.Генерала Чупринки, буд.85; 4) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Ряст" (м.Львів, вул.Лінкольна, буд.23; ) 775, 88 грн. судового збору, за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Ряст" (м.Львів, вул.Лінкольна, буд.23; ) до спеціального фонду Державного бюджету України (Банк: ГУДКСУ у Львівській області; МФО 825014; отримувач: УДКСУ у Личаківському районі м. Львова; ; рахунок 2006) 12 409, 04 грн. судового збору за апеляційне провадження.

10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Ряст" (м.Львів, вул.Лінкольна, буд.23; ) на користь Виробничо-торгівельної фірми "Опір" Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" (м.Львів, вул.Генерала Чупринки, буд.85; 4) 6 927, 23 грн. за витрати на проведення судової експертизи.

11. Місцевому господарському суду видати відповідні накази в порядку ст. 116 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т. Б.

Суддя Якімець Г.Г