ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

27.03.2015 Справа № 908/2013/15-г

Суддя господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В., розглянувши позовну заяву Громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2)

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспіль-Буд-Інвест» (69035, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 63)

до відповідача-2 Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (69063, м. Запоріжжя, вул. Дзержинського, 5)

про визнання недійсними рішень загальних зборів та зобов'язання внести запис про скасування реєстраційних дій,

ВСТАНОВИВ:

27.03.2015 р. в господарський суд Запорізької області надійшла позовна заява громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспіль-Буд-Інвест» (відповідача-1) та до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (відповідача-2) про визнання недійсними рішень загальних зборів, оформлених протоколами № 8, № 9, № 10, № 12, № 14, № 1/лк та зобов'язання внести запис про скасування реєстраційних дій.

Розглянувши зазначену позовну заяву господарський суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі пунктів 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), виходячи з наступного.

Статтями 54 та 57 ГПК України встановлено вимоги щодо форми і змісту позовної заяви та комплектності документів, які повинні додаватися до неї. Зокрема, пунктами 2 та 3 ч. 1 статті 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви, що подається до господарського суду, мають бути додані документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а також документи які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

В даному випадку, розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір». Так, пунктом 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заяви) оплачується судовим збором.

Чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України (п. 2.20 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

За змістом п. 2.21 вказаної постанови Пленуму ВГСУ № 7 від 21.02.2013 р. платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

В даному випадку, при зверненні з даним позовом до суду, заявником, в якості доказу сплати судового збору було надано фотокопію квитанції № 0.0.366554898.1 від 26.03.2015 р. на суму 7308,00 грн., тоді як необхідно подавати докази сплати судового збору в оригіналі. При цьому, суд зауважує, що позивачем не надано навіть довідку органу державної казначейської служби України у підтвердження факту зарахування суми судового збору, сплаченої квитанцією № 0.0.366554898.1 від 26.03.2015 р. до Державного бюджету України.

Інші докази сплати судового збору в матеріалах позовної заяви відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку.

Частиною 1 статті 56 ГПК України визначено, що позивач, прокурор зобов'язані при подання позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч.1 ст. 34 ГПК України).

Частиною 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_2 звернувся в господарський суд Запорізької області із позовною заявою, яка датована 27.03.2015 року (дата наявна на останньому аркуші позовної заяви).

До позовних матеріалів в якості доказу направлення копії позовної заяви відповідачам надано світлокопії фіскальних чеків фіскальних чеків від 13.03.2015 р. та описів вкладення у цінний лист від 13.03.2015 р., які свідчать про направлення на адресу відповідачів копії позовної заяви від 12.03.2015 р. Тобто, докази направлення відповідачам копії позовної заяви оформлені раніше, ніж складено саму позовну заяву, що є процесуально неможливим.

Доказів направлення відповідачам саме копії позовної заяви від 27.03.2015 р. - суду не було надано.

Таким чином, господарський суд позбавлений можливості пересвідчитись, що відповідачам направлено саме копію позовної заяви від 27.03.2015 р.

З урахуванням вищенаведеного, ані фіскальні чеки від 13.03.2015 р., ані Описи вкладення у цінний лист від 13.03.2015 р., не можуть розглядатись як належний доказ надсилання копії позовної заяви (вих. від 27.03.2015 р.) відповідачам.

Інших доказів направлення копії позовної заяви відповідачам заявником суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів направлення відповідачам копії позовної заяви від 27.03.2015 р.

До того ж, заявником до позовної заяви надано світлокопії вищевказаних фіскальних чеків та описів вкладення у цінний лист, тоді як такі докази необхідно подавати в оригіналі.

27.03.2015 р. господарським судом Запорізької області складено Акт, яким встановлено факт надання заявником доказів сплати судового збору та доказів направлення відповідачам копії позовної заяви не в оригіналі, а в копіях.

Зазначені обставини перешкоджають суду вчинити передбачені нормами Господарського процесуального кодексу України дії по підготовці справи до судового розгляду та є підставами для повернення позовної заяви позивачу.

За змістом Розділів VIII, IX ГПК України всі без виключення вказані в них вимоги до позовної заяви та відомості є обов'язковими для зазначення позивачем у позовній заяві, їх обов'язковість встановлена законодавцем і не може залежати від бажання особи, що звертається до суду, можливості подальшого з'ясування цих відомостей судом після відкриття провадження у справі та під час підготовки справи до розгляду тощо.

Вказані норми носять імперативний характер і не підлягають ігноруванню стороною чи судом з посиланням на будь-які суб'єктивні висновки та обставини.

Як зазначено в абзаці 1 пункту 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Згідно із пунктами 4, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі та не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

З огляду на вищевикладене, позовна заява громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2, підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Суд вважає за необхідне роз'яснити, що у відповідності до ч. 3 ст. 63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному звертанню з нею до господарського суду у загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись ст.ст. 56, 57, п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 63, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2, АДРЕСА_1» повернути без розгляду.

Додаток: позовні матеріали на 62 аркушах. Акт господарського суду Запорізької області від 27.03.2015 р.

Суддя М.В. Мірошниченко