ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 р. Справа № 923/722/14

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до приватного підприємства "Херсонтеплогенерація", м. Херсон

про стягнення 1136525,85 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - головний юрисконсульт Єгоров В.С., довіреність №14-137 від 13.05.2014р.;

від відповідача - представник Кононова Ю.В., довіреність від 31.03.2015р.

Суть спору: публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовом про стягнення з приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" 806990,04 грн. - основного боргу, 239505,09 грн. - пені, 64960,67 грн. - 3% річних та 25070,05 грн. інфляційних втрат, посилаючись на невиконання відповідачем обов'язків по розрахунках за поставлений природний газ, згідно з договором №13/3159-БО-33 від 28.12.2012р. Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договору №13/3159-БО-33 від 28.12.2012р., положення ст.ст. 525, 611 ЦК України та ст.ст. 22, 193, 231 ГК України.

Ухвалою про порушення справи від 26.05.2014р. суддя Ємленінова З.І. прийняла позовну заяву до розгляду та порушила провадження у справі №923/722/14.

Ухвалою господарського суду від 17.07.2014р. провадження у справі №923/722/14 зупинено до розгляду господарським судом м. Києва справи №910/13127/14, за позовом приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу №13/3159-БО-33 від 28.12.2012р.

19 січня 2015 року до господарського суду Херсонської області надійшов лист, в якому господарський суду м. Києва повідомляє, що рішенням господарського суду м. Києва від 15.09.2014р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2014р. по справі №910/13127/14, у позові приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу №13/3159-БО-33 від 28.12.2012р. відмовлено повністю.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Херсонської області №320 від 26.12.2014р., на підставі п.3.1.13 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв'язку зі звільненням судді Ємленінової З.І., призначено повторний автоматичний розподіл справи №923/722/14, за наслідками якого справа передана судді Остапенко Т.А.

Ухвалою суду від 21.01.2015р. суддя Остапенко Т.А. поновила провадження по справі №923/722/14 та призначила її розгляд на 10.02.2015р.

У судовому засіданні 10.02.2015р. суд оголосив перерву до 05.03.2015р. для надання часу на подання сторонами додаткових доказів по справі.

В подальшому, у зв'язку з перебуванням на лікарняному судді Остапенко Т.А., призначено повторний автоматичний розподіл справи №923/722/14, який здійснено згідно розпорядження керівника апарату господарського суду Херсонської області №63 від 05.03.2015р., за наслідками якого справа №923/722/14 розподілена на суддю Нікітенка С.В.

Ухвалою від 06.03.2015р. прийнято справу №923/722/14 до провадження судді Нікітенка С.В. та призначено її розгляд справи на 31.03.2015р. о 10:00.

11 березня 2015р. представником відповідача через канцелярію суду з супровідним листом подано копію оборотно-сальдової відомості (контрагенти) за січень 2013р.-2014р. Дані документи суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 31.03.2015р. з супровідним листом подав звіт підприємства позивача про фінансові результати за 9 місяців 2014 року. Дані документи суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 31.03.2015р. представником відповідача подано клопотання про перенесення розгляду справи на більш пізнішу дату, у зв'язку із зміною представника відповідача, а у нового представника не було достатнього часу для ознайомлення з матеріалами справи.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання відповідача про перенесення розгляду справи, врахувавши думку позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 22 ГПК України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

З урахуванням того, що про дату судового засідання відповідач був повідомлений заздалегідь, а отже, у нього було достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси у судовому засіданні, та у зв'язку із недопущенням затягування строків розгляду справи, суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про перенесення розгляду даної справи на більш пізнішу дату.

Представник позивача у судовому засіданні 31.03.2015р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні 31.03.2015р. позовні вимоги визнав частково, надавши аналогічні пояснення, які містяться у відзиві на позовну заяву та доповненні до нього (а.с. 69-104, 161-170). Представник відповідача у судовому засіданні також просив задовольнити його клопотання про відстрочку виконання рішення до 01.01.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні надав усні пояснення на клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення, в яких просить відмовити у задоволені вищезазначеного клопотання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 28 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач або продавець) і приватним підприємством "Херсонтеплогенерація" (надалі - відповідач або покупець) був укладений договір №13/3159-БО-33 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір).

Відповідно до умов п.1.1. договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 ЗУ "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до умов п.1.2. договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами.

На виконання умов договору, позивач у період з січня по грудень 2013 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 4663819,55 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами без претензій та зауважень (а.с. 23-29).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідачем частково виконано зобов'язання з оплати поставленого природного газу та перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 3856829,51 грн., що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо (а.с. 30-34).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору, внаслідок чого за останнім утворилася заборгованість у розмірі 806990,04 грн.

Станом на день звернення позивача з позовом до суду, сума заборгованості відповідача перед позивачем за основним боргом становить 806990,04 грн.

Проаналізувавши заявлені позовні вимоги з положеннями чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до положень ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

17 липня 2014 року відповідач подав до суду клопотання, в якому просить залучити до матеріалів справи платіжні доручення про часткову сплату боргу та копію акту звірки розрахунків.

З наданих платіжних доручень вбачається, що відповідач у період з 01.04.2014р. по 22.04.2014р. перерахував на банківський рахунок позивача суму боргу у розмірі 92500,00 грн. (а.с. 118-127), яка є складовою заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 806990,04 грн.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем позовна заява направлена до суду поштою 19.05.2014р., а відповідачем відповідно до платіжних доручень у період з 01.04.2014р. по 22.04.2014р сплачено позивачу 92500,00 грн. в рахунок погашення частини суми основного боргу, а тому в цій частині суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з необґрунтованістю.

Також з наданого відповідачем акту звірки розрахунків слідує, що станом на 30.06.2014р. відповідач має заборгованість перед позивачем за договором №13/3159-БО-33 від 28.12.2012р. у розмірі 714490,04 грн. Даний факт також у судовому засіданні був підтверджений представниками обох сторін.

Доказів сплати залишку суми основного боргу у розмірі 714490,04 грн. відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 714490,04 грн., є доведеними і обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми пені, за період з 14.02.2013р. по 13.08.2013р., у розмірі 239505,09 грн., суд зазначає наступне.

Право на нарахування пені сторони узгодили в п.7.2. договору, яким передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю, або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про його правильність та відповідність умовам договору.

Разом з тим, розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені з 239505,09 грн. до 57746,67 грн. суд враховує наступне.

Зменшення штрафних санкцій судом вирішується з урахуванням матеріальних інтересів сторін, їх фінансованого стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, наявності інфляційних процесів в економіці держави та інших обставин справи, які б свідчили про можливість зменшення пені.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено право суду зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

Частина 3 статті 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 ГПК України також надано суду право при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Правовий аналіз цієї статті свідчить, що вона не є імперативною та застосовується за визначених умов на розсуд суду. При цьому судом до уваги може братися перевищення розміру штрафних санкцій над сумою заборгованості, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, а також неспіврозмірність штрафних санкцій наслідкам правопорушення.

В обґрунтування зменшення розміру пені, відповідач посилається на ті обставини, що основним видом діяльності ПП "Херсонегеплогенерація" є виробництво теплової енергії, якою підприємство забезпечує населення міста. Приватним підприємством "Херонстеплогенерація" ведеться постійна робота по примусовому стягненню у судовому порядку заборгованості споживачів перед підприємством. Кінцевими споживачами теплової енергії є населення міста, медичні, шкільні та дошкільні заклади. Питома вага теплової енергії, спожитої населенням складає - 59,4 %, бюджетними установами - 39,7%, госпрозрахунковими організаціями - 0.8%. За період 2012-2014 р.р. заборгованість бюджетних установ за послуги теплопостачання становить 1108655,72 грн. Також за цей період сформувалась заборгованість за послуги по теплозабезпеченню зі сторони населення м. Херсона у розмірі 1214264,47 грн.

Відповідач також зазначає, що держава не здійснює відшкодування різниці в тарифах послуг теплопостачання. Заборгованість держави перед ПП "Херсонтеплогенерація" становить за 2012-2013 рік - 1053506,00 грн., але незважаючи на вказану заборгованість, відповідачем зобов'язання по сплаті основного боргу по договору здійснюються по мірі можливості.

Так, відповідно до підпункту 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи фактичні обставини справи, приймаючи до уваги те, що предметом договору №13/3159-БО-33 від 28.12.2012р. є постачання газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами в м. Херсон, а також те, що ПП "Херсонтеплогенерація" є соціально значимим підприємством м. Херсон, яке забезпечує централізоване теплопостачання населення, підприємств і установ бюджетної сфери в місті Херсоні, що прострочка з оплати газу за договором виникла через значну заборгованість населення з оплати послуг постачання теплової енергії, несвоєчасне відшкодування держави різниці в тарифах за надані відповідачем послуги з теплопостачання, а також, несвоєчасне надходження компенсації за поставлену відповідачем теплову енергію громадянам, яким надаються пільги та субсидії і яка, у разі її надходження, негайно перераховувалась на рахунок позивача в якості оплати за отриманий газ за спірним договором, застосування до відповідача штрафних санкцій у стовідсотковому розмірі може призвести до ще більшого погіршення його фінансового становища, а тому суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача частково, та відповідно до ст. 233 ГК України, п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України зменшити заявлену до стягнення суму пені на 10%.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню, лише у розмірі 215554,58 грн.

Крім того, позивач за прострочене грошове зобов'язання, нарахував відповідачу інфляційні втрати за весь час прострочення та 3% річних, розмір яких складає 25070,05 грн. та 64960,67 грн. відповідно.

Ст. 625 ЦК України допускає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua).

В разі, якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею.

Перевіривши розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних, наведений позивачем, суд визнав його обґрунтованим.

Доказів сплати нарахованих сум інфляційних втрат у розмірі 25070,05 грн. та 3% річних у розмірі 64960,67 грн., відповідачем суду не надано, а отже вони підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення суми пені у розмірі 215554,58 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 25070,05 грн. та суми 3% річних у розмірі 64960,67 грн. підлягають задоволенню, оскільки вони погоджені та розраховані у встановленому законом порядку.

Щодо клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення до 01.01.2016р., яке викладене у доповненні до відзиву на позовну заяву, суд зазначає наступне.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на ті обставини, що основним видом його діяльності є виробництво теплової енергії, споживачами якого є населення м. Херсона, медичні та освітні бюджетні заклади. Станом на час розгляду даної справи рішеннями від 27.11.2014р. по справі №923/1494/14, 06.01.2015р. по справі №923/1694/14, 04.12.2014р. по справі №923/1395/14, господарського суду Херсонської області позовні вимоги приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" на стягнення боргу по тепловій енергії з боржників (КЗ "Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського", управління освіти Херсонської міської ради, ТВП "Постачтехкомплект") задоволені, а накази щодо стягнення перебувають на виконанні ВДВС та УДКС України у м. Херсоні. З огляду на викладене, необхідний час для примусового виконання вищезгаданих рішень та подальшого перерахування коштів публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Також зазначає, що держава не здійснює відшкодування різниці в тарифах послуг теплопостачання, а її заборгованість перед ПП "Херсонтеплогенерація" становить за 2012-2013 рік - 1053506,00 грн.

Відповідно до ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок його виконання.

Поряд із цим зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може відстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Згідно з п.7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Обставини справи у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що відповідач фактично обґрунтовує необхідність надання відстрочки виконання судового рішення посиланням на наявність заборгованості держави перед відповідачем щодо відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та дебіторської заборгованості споживачів.

В розумінні ст. 121 ГПК України, при вирішенні питання про надання відстрочки виконання судового рішення на певний строк господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Суд вважає, що відповідачем не було належними доказами обґрунтовано строк та його спроможності у цей відрізок часу (до 01.01.2016р.) погасити заборгованість перед позивачем у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення не підлягає задоволенню, з підстав недоведеності та необґрунтованості своєї правової позиції.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення відповідача, які викладені ним у відзивах на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах та спростовуються вищезазначеним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, відносяться на сторони пропорційно від розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представникам сторін про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, п.3 ч.1 ст. 83, ст.ст. 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" (73000, м. Херсон, вул. Кутузова, 2-а, код ЄДРПОУ - 34458071) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ - 20077720) суму основного боргу у розмірі 714490,04 грн., суму пені у розмірі 215554,58 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 25070,05 грн., суму 3% річних у розмірі 64960,67 грн. та 20880,52 грн. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відмовити приватному підприємству "Херсонтеплогенерація" у задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення.

Наказ видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.04.2015р.

Суддя С.В. Нікітенко