ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015 року Справа № 904/8000/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Дармін М.О.

при секретарі судового засідання: Малик С.О.

За участю прокурора прокуратури м.Дніпропетровська, Матісової О.В., посвідчення № 001453 від 27.08.2012 року.

Представники сторін:

від відповідача: Смолов К.В. представник, довіреністьб/н від 20.02.15;

від позивача: Лазуренко К.О. представник, довіреність №4/10-147 від 18.03.15;

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого комплексу "Практика", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2014 року у справі № 904/8000/14

за позовом Дніпропетровського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері Дніпропетровської області, м. Дніпропетровськ в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого комплексу "Практика", м. Дніпропетровськ

про зміну договору оренди земельної ділянки від 20.07.2007р. загальною площею 0,5840 га.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) звернувся Дніпропетровський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого комплексу "Практика" про внесення змін до п.п. 2.3, 4.1 договору оренди земельної ділянки від 20.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ДНМО Літаш І.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 4819 від 20.07.2007 року державна реєстрація якого відбулась за № 61 від 29.08.2007 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що прийняття Податкового кодексу, яким внесені зміни щодо розміру орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, є підставою для внесення змін до п. 4.1. спірного договору оренди. Окрім того, у зв'язку із зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка є предметом спірного договору, та законодавчою зміною порядку і строку сплати орендної плати, є необхідність зміни п. 2.3 договору, які суперечать чинному законодавству.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.12..2014 року (суддя Ніколенко М.О.) позов задоволено.

Внесено зміни до п.п. 2.3, 4.1 Договору оренди земельної ділянки від 20.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ДНМО Літаш І.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 4819 від 20.07.2007 року державна реєстрація якого відбулась за № 61 від 29.08.2007 року, виклавши їх в наступній редакції:

„п.2.3. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.10.14 становить 3 880 431,69грн.";

"п.4.1.Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (гривнях) у розмірі 116 412,95 грн., не є сталою та може змінюватись у разі зміни нормативно грошової оцінки земельної ділянки та обчислюється відповідно до Податкового кодексу України у мінімальному розмірі орендної плати, що встановлюється цим кодексом".

Стягнуто з ТОВ Науково-виробничого комплексу "Практика" в доход Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нормами чинного законодавства передбачена можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором або законом. Оскільки сторонами в договорі оренди передбачена можливість збільшення розміру орендної плати, яка на земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати, а саме - набуття чинності Податковим Кодексом України, є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Не погодившись з даним рішенням господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий комплекс "Практика" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

При цьому скаржник в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме зазначає, що судом було розглянуто та прийнято рішення за відсутності відповідача, який не був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, тобто позбавлено відповідача права на участь у розгляді своєї справи та судовий захист.

Вважає, що позивачем не було надано жодних доказів дотримання Дніпропетровською міською радою та/або виконавчим органом міської ради норм законодавства щодо затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, у зв'язку з чим позивачем не було доведено обставини додержання процедури затвердження нормативної грошової оцінки, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник Прокуратури Дніпропетровської області у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення, як таке, що було винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права з огляду на право прокурора звернутись до суду в інтересах органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме - Дніпропетровської міської ради та невідповідність оспорюваного договору в частині розміру річної орендної плати, розміру грошової оцінки земельної ділянки, визначення порядку і строку сплати орендної плати чинному законодавству.

Представник Дніпропетровської міської ради у судовому засіданні просив рішення суду залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення. Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав.

В судовому засіданні 30.03.2015 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України одним з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені конституційні принципи закріплені в статтях 42 ("Рівність перед законом і судом") та 43 ("Змагальність") Господарського процесуального кодексу України.

Частина 2 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України встановлює такі права та обов'язки сторони як: право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодксом.

Забезпечення участі сторін та інших учасників у судовому процесі покладається на господарський суд, який, відповідно до ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, після прийняття позовної заяви зобов'язаний винести і надіслати їм ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні.

Згідно із ст. 87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Відповідно до п. 2.6.7 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013р., процесуальні документи надсилаються учасникам судового процесу відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, господарський суд Дніпропетровської області своєю ухвалою від 16.10.2014 року прийняв позовну заяву Дніпропетровського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері Дніпропетровської області до розгляду, порушив провадження у даній справі та призначив її розгляд на 18.11.2014 року (а.с. 1).

Однак ця ухвала була направлена судом не на юридичну адресу відповідача (м. Дніпропетровськ, вул. Янтарна, буд.81, корп. 2, кв.56), а на зовсім на іншу адресу - м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, 11 ( а.с. 35).

Зазначена адреса була помилково вказана позивачем в позовній заяві, однак вже в судовому засіданні 18 листопада 2014 року прокурором було надано суду відомості з ЄДРПОУ, згідно з якими юридичною адресою відповідача є м. Дніпропетровськ, вул. Янтарна, буд.81, корп. 2, кв.56 (а.с. 38-39).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засіданні представників сторін, інших учасників судового процесу.

В судовому засіданні 18 листопада 2014 року, суд з'ясувавши міркування представника позивача, який не заперечував проти початку розгляду справи по суті без участі уповноваженого представника відповідача, перейшов до розгляду позовних вимог по суті, після чого відклав розгляд справи, призначивши наступне судове засідання на 09.12.2014р. (протокол судового засідання а.с. 41).

Так, відповідною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2014р. у справі № 904/8000/14 розгляд справи було відкладено на 09.12.2014 року (а.с. 42).

09.12.2014 року Дніпропетровським міжрайонним прокурором з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері Дніпропетровської області через канцелярію суду подано уточнення до позовної заяви, копію якої направлено на юридичну адресу відповідача (а.с. 50-51).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2014р. у справі № 904/8000/14 розгляд справи було відкладено на 15.12.2014 року (а.с. 61).

Однак, ця ухвала повторно була направлена судом не на юридичну адресу відповідача (м. Дніпропетровськ, вул. Янтарна, буд.81, корп. 2, кв.56), а на зовсім на іншу адресу - м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, 11 ( а.с. 73).

Таким чином, відповідач фактично був обізнаний про розгляд господарським судом Дніпропетровської області даної справи, проте не був своєчасно повідомлений судом про час і місце розгляду справи у жодному із вказаних вище засідань суду: 18.11.2014 року та 15.12.2014 року.

При розгляді даної справи у суді першої інстанції у судовому засіданні, призначеному на 15.12.2014 року, відповідач був відсутній, про що свідчить протокол судового засідання від 15.12.2014 року у справі № 904/8000/14, та про що зазначено у вступній частині оскаржуваного рішення господарського суду Дніпропетровської області.

При цьому, на час прийняття рішення суду першої інстанції рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу, а саме ухвали господарського суду Дніпропетровської області про відкладення розгляду справи на 15.12.2014 року в матеріалах справи було відсутнє.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що на час проведення обох судових засідань у суду були відсутні докази про повідомлення належним чином відповідача про час і місце засідання суду.

Відповідно до п. 2 ч. 3 статті 104 Господарського процесуального кодексу України розгляд господарським судом справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду, є порушенням норм процесуального права і в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду судом апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги, що місцевим господарським судом, в порушення вимог ст.ст. 43 та43 Господарського процесуального кодексу України, не були всебічно і повно розглянуті на засадах змагальності всі обставини справи та виходячи з повноважень апеляційної інстанції, передбачених ч.ч. 1 і 2 ст. 101 та п. 2 ч.1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, щодо права апеляційного господарського суду у процесі за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглянути справу по суті спору, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що прийняте у справі рішення судом першої інстанції підлягає скасуванню, як прийняте із порушенням зазначених вище норм процесуального права, а у справі має бути прийняте нове рішення.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

20.07.2007 року між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого комплексу "Практика" (орендар) було укладено договір оренди землі (а.с. 11-14).

Згідно п.п. 1.1,1.2 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку яка знаходиться за адресою: вул. Героїв Сталінграду, 151-П (Бабушкінський район), зареєстрована в державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:112:0176. Цільове призначення земельної ділянки за цим договором (УКЦВЗ) 1.10.5 (підприємства іншої промисловості). Підставою для надання земельної ділянки є рішення міської ради від 23.05.07 № 136/15.

Відповідно п. 2.1 договору в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0,5840 га.

В пункті 2.3 договору зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладання цього договору становить 1 527 897,29 грн. (а.с. 16).

Договір укладено строком на п'ятнадцять років. Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обв'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. (п.3.1,3.2). Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п.14.1).

В пункті 4.1 договору вказано, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі у гривнях у розмірі 1,3 % її нормативної грошової оцінки.

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими КМУ формами, і заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору у порядку та у випадках передбачених законодавством України (п.п.4.2,4.3).

Пунктом 4.5 договору орендна плата вноситься орендарем, незалежно від результатів діяльності орендаря розмірі в розмірі однієї дванадцятої річної суми за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок орендодавця, і на майбутній період вноситься на термін не більше одного календарного року. За повний календарний місяць орендна плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою із розрахунку тривалості місяця у 30 днів.

Згідно п.4.8 договору розмір орендної плати переглядається щорічно або у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни у цільовому використанні земельної ділянки; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Пунктом 2 ст. 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, а також рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 за №3-рп/99 у справі № 1-1/99 визначено, що господарський суд порушує справи за позовами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурори і їх заступники у кожному випадку самостійно визначають у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 за №3- рп/99 у справі № 1-1/99 визначає, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому за законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Пунктом 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Таким чином, в даному випадку, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах виступає Дніпропетровська міська рада.

В позовній заяві прокурор посилається на матеріали перевірки, проведеної Дніпропетровською міжрайонною прокуратурою з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері Дніпропетровської області, якою встановлено невідповідність частини умов договору оренди земельної ділянки від 20.07.2007 року вимогам чинного законодавства.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що прокурор в своїй позовній заяві обґрунтував необхідність захисту інтересів держави.

Згідно ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, пп.288.5.1 п.288.5 ст. 288 якого встановлює, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

02.02.2011 р. Дніпропетровською міською радою було прийнято рішення № 216/8 "Про приведення рішень міської ради та деяких проектів рішень міської ради, які погоджено виконавчим комітетом міської ради, у галузі земельних відносин у відповідність до вимог чинного законодавства", яким визначено, що до моменту прийняття міською радою рішення про визначення розміру річної орендної плати за земельні ділянки залежно від їх функціонального використання встановити розмір річної орендної плати за користування земельними ділянками у мінімальному розмірі орендної плати, визначеному Податковим кодексом України, незалежно від мети використання (пункт 1 рішення) (а.с. 21-22).

Вказане рішення міської ради № 216/8 від 02.02.2011 р. щодо визначення розміру річної орендної плати за користування земельною ділянкою, у встановленому законом порядку не оскаржене і не скасоване.

Повідомлення про встановлення розміру річної орендної плати, відповідно до рішення міської ради № 216/8 від 02.02.2011 року та приведення укладених договорів у відповідність з вимогами чинного законодавства було опубліковане в офіційному виданні Дніпропетровської міської ради - газеті "Наше місто" від 22.02.2011 р. із зазначенням необхідності звернутися до міської ради для вирішення питання щодо приведення договору оренди землі до вимог чинного законодавства (а.с. 23-24).

Проте, відповідач не звернувся до позивача для вирішення питання щодо приведення спірного договору у відповідність до вимог Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, з дня набрання чинності Податковим кодексом України виникли підстави для перегляду розміру орендної плати за землю, що є підставою для внесення відповідних змін до договору оренди землі, оскільки Податковий Кодекс України передбачив інший, чим у договорі, розмір орендної плати.

За приписами статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Отже, встановлення ст. 288 ПК України граничних розмірів річної орендної плати за земельну ділянку є підставою для приведення положень спірного договору оренди земельної ділянки у відповідність до вимог закону в частині визначення розміру орендної плати.

Пунктом 4.8. Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається щорічно, або у разі зміни розміру земельного податку.

Проте, відповідно до пункту 4.8. Договору будь-яких змін до Договору оренди земельної ділянки від 20.07.2007 року з метою приведення його у відповідність до вимог Податкового кодексу України сторонами договору не здійснено, факту надання відповідачем згоди на внесення змін до договору господарським судом не встановлено.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що норми діючого законодавства України не передбачають зміну орендної плати діючого договору оренди в залежності від зміни чи встановлення нової нормативної оцінки землі, є необґрунтованими, оскільки самим договором оренди передбачена можливість зміни розміру земельного податку, з якого вираховується орендна плата, у разі законодавчої зміни ставок земельного податку.

Правові засади проведення оцінки земель в Україні визначено Законом України "Про оцінку земель", відповідно до абзацу п'ятого статті 5 якого нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Суб'єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель є органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які здійснюють управління у сфері оцінки земель, а також юридичні та фізичні особи, зацікавлені у проведенні оцінки земельних ділянок (стаття 6 Закону).

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз у 5 - 7 років.

Статтею 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Як вбачається з матеріалів справи, на час укладання спірного договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 1 527 897,2 грн. (а.с. 16).

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 07.10.2014 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ. вул. Героїв Сталінграду, буд. 151-П, становить 3 880 431,69 грн., яка розрахована виходячи із базової вартості - 297,68 грн. за 1 кв. м. землі по м. Дніпропетровську у відповідності до рішення Дніпропетровської міської ради № 5/26 від 26.12.2007 року ( 237,36 грн. х 1,028, 1,152, 1,059 та 1- коефіцієнти індексації) (а.с. 20).

Тому розмір річної орендної плати за спірним договором, не повинен бути меншим трикратного розміру земельного податку:

3 880 431,69 грн. х 1% = 38 804,3169 грн. земельний податок

38 804,3169 грн. х 3 = 116 412,95 грн. - розмір річної орендної плати.

За таких обставин вимоги позивача про внесення змін до договору оренди у зв'язку із зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки, і як наслідок - зміну розміру орендної плати, є обґрунтованими.

Як на час укладання договору оренди земельної ділянки, так і на час виникнення спору, обов'язковим елементом визначення розміру орендних платежів є нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка у відповідності до положень статті 18 Закону України "Про оцінку земель", проводиться не рідше ніж на 5-10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок не залежить від волевиявлення сторін договору оренди землі, а є способом регулювання державою плати за користування землею. Зміна нормативної грошової оцінки земельних ділянок не може ототожнюватися як зміна розміру орендної плати, а є лише її передумовою. Не внесення сторонами договору оренди землі змін до його умов в частині, що встановлюються у законодавчому порядку, не звільняє сторін від обов'язку їх виконання, оскільки відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (ст.5 ЦК України). Проте, зміна нормативної грошової оцінки землі проведена у межах правових норм, що діяли на момент укладення договорів оренди землі, і не може оцінюватися як зміна правових норм, що регулюють відносини з орендної плати землі, а тому розповсюджуються як на відносини, що склалися, так і на відносини, що виникають у майбутньому.

Мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, передбачений Податковим кодексом України, і не суперечить статті 21 Закону України "Про оренду землі", в редакції, що діяв до 01.01.2011 р.

Відповідно до п. 288.7 ст. 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Строк сплати плати за землю визначено ст. 287 Податкового кодексу України, в якій зазначено, що податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Вищевикладене свідчить про підставність внесення змін до п.п. 2.3, 4.1 Договору оренди земельної ділянки від 20.07.2007 року, виклавши їх в наступній редакції:

„п.2.3. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.10.14 становить 3 880 431,69грн.";

"п.4.1.Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (гривнях) у розмірі 116 412,95 грн., не є сталою та може змінюватись у разі зміни нормативно грошової оцінки земельної ділянки та обчислюється відповідно до Податкового кодексу України у мінімальному розмірі орендної плати, що встановлюється цим кодексом".

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодних доказів дотримання Дніпропетровською міською радою та/або виконавчим органом міської ради норм законодавства щодо затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 20, 23 Закону України «Про оцінку земель» за результатами проведення нормативної грошової оцінки земель населеного пункту складається технічна документація, яка затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації нормативної грошової оцінки земель.

Рішенням сесії V скликання Дніпропетровської міської ради від 26.12.2007 року № 5/26 «Про затвердження проекту «Нормативна грошова оцінка земель м. Дніпропетровська» затверджено проект «Нормативна грошова оцінка земель м. Дніпропетровська» із базовою вартістю 1 кв. м. землі 237,36 грн. м. Дніпропетровську станом на 01.01.2007 року з введенням в дію з 01.01.2008 року.

Вказане рішення міської ради є чинним та не скасоване, що виключає його можливість незастосування до спірних правовідносин.

Враховуючи встановлений порядок визначення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра земельної ділянки населених пункті управлінням Держземагенства у м. Дніпропетровську видано витяг з технічні документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.10.2014, в якому розраховано середню (базову) вартість земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнтів індексації за 2007-2014 роки та з урахуванням площі, визначено нормативну грошову вартість спірної земельної ділянки в розмірі 3 880 431,69 грн.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку земель», обов'язковим елементом визначення розміру орендної плати є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка у відповідності до ст. 18 цього Закону, проводиться н рідше ніж на 5-10 років.

Тобто, технічна документація з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки затверджена рішенням Дніпропетровської міської ради від 26.12.2007 № 5/26, а нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки проводилася з урахуванням величини коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, оскільки нормами чинного законодавства передбачена можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором або законом, і оскільки сторонами в договорі оренди передбачена можливість перегляду розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

На підставі викладеного колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду визнає законними і обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі позовні вимоги позивача, про що і постановляє нове рішення.

Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі покладаються на відповідача (заявника у апеляційній скарзі).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103 ч.1 п. 2, 104 ч.1 п. 4 та ч.3 п. 2, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого комплексу "Практика", м. Дніпропетровськ - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2014 року у справі № 904/8000/14 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Дніпропетровського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері Дніпропетровської області - задовольнити.

Внести зміни до п. п. 2.3, 4.1 Договору оренди земельної ділянки від 20.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ДНМО Літаш І.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 4819 від 20.07.2007 року, державна реєстрація якого відбулась за № 61 від 29.08.2007 року, виклавши їх в наступній редакції:

„п.2.3. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.10.2014 року становить 3 880 431,69грн.";

"п.4.1.Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (гривнях) у розмірі 116 412,95 грн., не є сталою та може змінюватись у разі зміни нормативно грошової оцінки земельної ділянки та обчислюється відповідно до Податкового кодексу України у мінімальному розмірі орендної плати, що встановлюється цим кодексом".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого комплексу "Практика" (49000,м. Дніпропетровськ. вул. Янтарна, б.81, корпус 2, квартира 56, код 30608895) в доход Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7, ідентифікаційний код 37989269, рахунок 3005 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області (Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, код банку за ), МФО 805012, КБКД 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891, КБКД 22030001) судовий збір у розмірі 1 218,00 грн.

Доручити видачу відповідного наказу господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 03.04.2015 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд

Суддя М.О. Дармін