ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Справа № 922/4505/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Грейц К.В.,
суддів :Бакуліної С.В. (доповідач), Глос О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиСєвєродонецької міської ради Луганської області
на постановувід 29.01.2015 Харківського апеляційного господарського суду
у справі№ 922/4505/14
господарського суду Харківської області
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
доСєвєродонецької міської ради Луганської області
провизнання недійсною додаткової угоди
в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:не з'явились не з'явились
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Харківської області (суддя Ольшанченко В.І.) від 12.11.2014 у справі № 922/4505/14 в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Шевель О.В., судді - Крестьянінов О.О., Шутенко І.А.) від 29.01.2015 у справі № 922/4505/14 рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2014 скасовано; прийнято нове рішення, яким позов задоволено; визнано недійсною з дня підписання додаткову угоду від 29.06.2011 №00131 до договору оренди землі від 08.09.2009 №22, укладену між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, м.Сєвєродонецьк Луганської області, та Сєвєродонецькою міською радою Луганської області, м.Сєвєродонецьк Луганської області; стягнуто з Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 1 218,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви до Господарського суду Харківської області та 609,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 у справі №922/4505/14, а рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2014 залишити в силі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.202, 207, 236, 256, 261, 267 ЦК України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач повністю заперечує викладені в ній доводи.

Сторони не скористалися наданим процесуальним правом на участь у засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фізична особа - підприємець (далі ФОП) ОСОБА_4 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання недійсною додаткової угоди від 29.06.2011 №00131 до договору оренди землі від 08.09.2009 №22. Позовні вимоги вмотивовані посиланням на обставини, відповідно до яких спірна додаткова угода не відповідає чинному рішенню відповідача №1212 від 19.01.1998, оскільки ґрунтується на протиправному та скасованому рішенні відповідача №431 від 29.03.2011.

Судами встановлено таке.

08.09.2009 між сторонами був укладений договір №22 оренди землі (надалі - договір оренди), за яким орендодавець (відповідач) на підставі рішення сесії Сєвєродонецької міської ради №3404 від 20.08.2009 надає, а орендар (позивач) приймає в строкове платне користування земельну ділянку - землі комерційного використання (під об'єкт незавершеного будівництва, готовність 55%), кадастровий НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1630 га, нормативна оцінка якої становить на період будівництва 87335,40 грн, після завершення будівництва 436709,60 грн, строком на 25 років по 25 квітня 2034 року включно.

14.10.2009 договір оренди був зареєстрований у земельному кадастрі за №22.

Земельна ділянка була передана у користування відповідачу, що підтверджується копією акта передачі-прийняття земельної ділянки в натурі, підписаного сторонами без зауважень.

На час укладення сторонами вищевказаного договору діяла нормативна оцінка земель, затверджена рішенням Сєвєродонецької міської ради від 19.01.1998 №1212 "Про затвердження грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецька, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, селища Воєводівка" (далі - рішення №1212 від 19.01.1998).

29.06.2011 сторонами була підписана додаткова угода №00131 до договору оренди (далі - додаткова угода від 29.06.2011), якою на підставі рішення сесії міської ради "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, селища Воєводівка" від 29.03.2011 №431 (далі - рішення №431 від 29.03.2011) змінено (збільшено) нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1 та розмір орендної плати з 01.07.2011.

Дана додаткова угода була зареєстрована Управлінням Держкомзему у м. Сєвєродонецьк Луганської області 04.07.2011 за №00131.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 у справі №1227/3807/2012 за позовом ТОВ ВКФ "ЛІА" ЛТД до Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення задоволено позовні вимоги, визнано протиправним та скасовано рішення №431 від 29.03.2011.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014 №К/9991/65360/12 задоволено касаційну скаргу ТОВ ВКФ "ЛІА" ЛТД, скасовано постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 у справі №1227/3807/2012 (якою було скасовано постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 та у задоволенні позову відмовлено), залишено в силі постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012.

Таким чином, 01.04.2014 набрав чинності судовий акт, згідно з яким рішення №431 від 29.03.2011 (на підставі якого укладено додаткову угоду від 29.06.11) скасовано як протиправне.

Відмовляючи у задоволенні вказаного позову, місцевий господарський суд, із посиланням на ст.236 ЦК України та ст.207 ГК України, зазначив, що зобов'язання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє, а відтак позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 про визнання недійсною додаткової угоди з дня підписання є безпідставними та необґрунтованими. Разом з тим, місцевим господарським судом застосовано позовну давність та зазначено в оскаржуваному рішенні, що додаткова угода набрала чинності з дати її реєстрації у Держкомземі - 04.07.2011, а позовна заява подана позивачем 06.10.2014, тобто після спливу строку позовної давності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції правомірно виходив із такого.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У розгляді позовів про визнання недійсними правочинів, при вчиненні яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, які у подальшому скасовані (визнані нечинними або недійсними) згідно з судовими рішеннями, що набрали законної сили, господарським судам необхідно виходити з того, що сам лише факт такого скасування (визнання нечинним або недійсним) не може вважатися достатньою підставою для задоволення відповідних позовів без належного дослідження господарським судом обставин, пов'язаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із законодавством.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Отже, до предмету доказування входить відповідність додаткової угоди від 29.06.2011 вимогам законодавства на момент її вчинення, тобто на 29.06.2011.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 15 цього Закону істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Також за підпунктом 14.1.147. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно з пунктами 288.1., 288.4. статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з пунктом 288.4., підпунктами 288.5.1., 288.5.2. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України в редакції на дату звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів-чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 №2756-VI, який набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, до частини другої статті 21 Закону України "Про оренду землі" внесені зміни, в силу яких розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, з наведених вище положень Податкового кодексу України, Закону України "Про оренду землі" вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений у договорі оренди. Податковий кодекс України передбачає лише порядок визначення орендної плати за землю та граничні розміри орендної плати. Також, договором оренди землі мають визначатись форма, умови внесення орендної плати, при цьому строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності повинні встановлюватись відповідно до Податкового кодексу України.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється в договорі.

За частиною 2 статті 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років; частинами 1, 2 статті 20 Закону України "Про оцінку земель" визначено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

У відповідності до положень статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Частиною 1 статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Реалізовуючи виключні повноваження в земельних правовідносинах, Сєвєродонецька міська рада прийняла рішення №431 від 29.03.2011, що, як уже зазначалося, було визнане протиправним та скасоване постановою суду в адміністративній справі, що набрала чинності 01.04.2014.

Оскільки рішення №431 від 29.03.2011 було скасовано як протиправне, відтак з моменту прийняття воно, як нелегітимне, не може породжувати жодних правових наслідків, у тому числі - у вигляді внесення змін до договорів оренди в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та, відповідно, розміру орендної плати.

Висновок про те, що рішення №431 від 29.03.11 не породжує жодних правових наслідків з моменту прийняття, додатково підтверджується встановленими апеляційним судом обставинами справи, а саме даними рішення Сєвєродонецької міської ради №3980 від 12.06.2014 "Про затвердження грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецька, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, селища Воєводівка", яке набрало чинності з 01.01.2015, відповідно до яких рішення №1212 від 19.01.1998 визнано таким, що втратило чинність з 01.01.2015, хоча у рішенні №431 від 29.03.2011 зазначалося, що вищевказане рішення №1212 від 19.01.1998 втрачає чинність з 01.07.2011. Отже, самим відповідачем фактично визнано, що рішення №431 від 29.03.2011 не мало правових наслідків у вигляді зміни нормативно-грошової оцінки землі та втрати чинності попереднім відповідним рішенням №1212 від 19.01.1998.

Касаційна інстанція не заперечує, що зобов'язання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє (ст.207 ГК України), проте недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України), та в разі визнання його недійсним судом, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України).

Стосовно строку позовної давності, то апеляційний суд правомірно виходив із того, що відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відтак, днем початку перебігу вказаного строку є не дата реєстрації спірної додаткової угоди у Держкомземі (04.07.2011), як це зазначено місцевим господарським судом в рішенні, а дата набрання законної сили постановою суду, якою скасовано рішення №431 від 29.03.11, що було підставою для укладення спірної додаткової угоди, а саме - 01.04.2014 (дата прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали, якою залишено в силі постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 про скасування рішення №431 від 29.03.2011), отже позовну заяву було подано ФОП ОСОБА_4 до місцевого господарського суду 06.10.2014 в межах встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи, в зв'язку з чим підстав для скасування прийнятої у справі постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Сєвєродонецької міської ради Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 у справі № 922/4505/14 залишити без змін.

Головуючий-суддя К.Грейц

Судді С.Бакуліна

О.Глос