ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015 Справа № 917/189/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", вул. Скасаганського, 1, м. Київ, 01033

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаївщина", с. Гаївщина, Лохвицький р-н, Полтавська обл., 37244

про стягнення 2 546 689,32 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: Охріменко О.О., довіреність № 128 від 06.02.2015 р.;

від відповідача: Пащенко В.В., довіреність № 109 від 23.03.2015 р..

31.03.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаївщина" 2 546 689,32 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 12.05.2014 р. договору поставки зерна майбутнього врожаю № 92-К, з яких : 1 560 000,00 грн. попередня оплата, 274 560,00 грн. пені за період з 02.11.2014 р. по 28.01.2015р., 468 000,00 грн. штрафу, 244 129,32 грн. 24% річних.

Відповідач вимоги суду вдруге не виконав, причин щодо цього суду не повідомив. Останній відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, а також про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, відсутність клопотання щодо продовження строку вирішення спору, суд не оцінює вказану обставину як підставу для відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Представник позивача на позовних вимогах наполягає за мотивами позовної заяви.

Позивач надав суду клопотання № б/н від 31.03.2015 р. (вх. № 4568 від 31.03.2015 р.) про виправлення описок у зазначенні назви позивача в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 05.02.2015 р. про порушення провадження у даній справі та в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 03.03.2015 р. про відкладення розгляду даної справи, відповідно до якої просить суд замість неправильної назви позивача "Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова компанія України" зазначити правильну "Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Суд задовольняє дане клопотання за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині цього рішення.

Представник відповідача повідомляє, що відповідач позов не визнає, проте письмового відзиву суду не надав.

Відповідач надав суду лист № б/н від 31.03.2015 р. (вх. № 4526 від 31.03.2015 р.), у якому зазначає, що 28.03.2015 р. ним було подано до Господарського суду м. Києва позовну заяву до ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про визнання недійсним укладеного між ними договору поставки зерна майбутнього врожаю № 92-К від 12.05.2014 р., інформація про порушення провадження у справі за вищезазначеним позовом відсутня. На підтвердження направлення позовної заяви до Господарського суду м. Києва обставин відповідач в додатки до вказаного листа залучив опис вкладення у цінний лист та експрес-накладну ТОВ "Нова-пошта" № 6026.

Суд не оцінює дані посилання як обґрунтовані та такі що, впливають на провадження у даній справі та вирішення спору по суті за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині цього рішення.

Відповідач заявив суду клопотання № б/н від 31.03.2015 р. (вх. № 4525 від 31.03.2015 р.) про залучення до участі у справі ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що на виконання п. 5.5 Договору поставки зерна майбутнього врожаю № 92-К від 12.05.2014 р. між ним та ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" було укладено Договір комплексного страхування майбутнього врожаю, в силу якого ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" є стороною Договору поставки зерна майбутнього врожаю № 92-К від 12.05.2014 р..

Представник позивача заперечив проти даного клопотання, зазначивши, що дане клопотання є необґрунтованим і, вочевидь, спрямоване на затягування судового процесу.

Суд відмовляє в задоволенні даного клопотання за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині цього рішення.

Представник відповідача заявив суду усне клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, які пред'явлені до стягнення позивачем.

Представник позивача заперечує проти даного клопотання.

Суд відмовляє в задоволенні даного клопотання за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині цього рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд,

встановив :

12.05.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаївщина" (постачальник) було укладено Договір поставки зерна майбутнього врожаю № 92-К (надалі - Договір поставки), відповідно до умов якого постачальник зобов'язувався поставити покупцю товар (сільськогосподарську продукцію : зерно кукурудзи 3 класу у кількості 1 560,00 метричних тон), а останній зобов'язувався прийняти та оплатити його (п. 1.1 Договору поставки).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- термін поставки : до 01.11.2014 р. включно (п. 1.2 Договору поставки);

- попередня оплата товару здійснюється із розрахунку ціни одиниці виміру товару (станом на момент укладання Договору), яка складає 1 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ) за одиницю виміру (метричну тону) товару. Сума попередньої оплати за товар становить 1 560 000,00 грн. (п. 3.1 та пп. 3.1.1 Договору);

- ціна одиниці виміру товару з ПДВ, за якою здійснюється остаточний розрахунок (п. 4.2 Договору), визначається за формулою ЦТ=((Ц1+Ц2+Ц3)/К) - 100,00 грн. Ціна одиниці виміру товару, за якою здійснюється остаточний розрахунок (п. 4.2 Договору) відображається в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього Договору (ч. 1 п. 3.2 та п. 3.3 Договору поставки);

- покупець протягом 15-ти календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором, зобов'язується перерахувати кошти (попередня оплата товару), передбачені п. 3.1.1 Договору на поточний рахунок постачальника (на підстав рахунку-фактури останнього, за вирахуванням грошової суми передбаченої у п. 4.1.1 цього Договору (4.1 Договору поставки);

- постачальник доручає покупцю сплатити грошову суму, яку покупець утримує із коштів, які належні до виплати постачальнику у відповідності до п. 4.1 цього Договору, у розмірі, зазначеному у Договорі комплексного (мультиризикового) страхування майбутнього врожаю сільськогосподарських культур, що є невід'ємною частиною цього Договору, як страховий платіж. Грошові кошти, визначені п. 4.1.1 Договору, вважаються сплаченими покупцем на користь постачальника з моменту сплати покупцем за постачальника страхового платежу за Договором комплексного страхування. Остаточний розрахунок (за мінусом суми попередньої оплати) здійснюється покупцем на підставі рахунку-фактури) протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання покупцем всіх документів, передбачених у п. 2.3, 2.4 цього Договору (пп. 4.1.1 та п. 4.2 Договору поставки);

- у разі невиконання постачальником своїх зобов'язань або за наявності очевидних підстав вважати, що останній не виконає своїх зобов'язань у встановлений термін або не виконає їх належним чином (у т. ч. з підстав, у настанні яких відсутні вина постачальника), або у разі отримання покупцем інформації, що постачальник вживає/неналежним чином вживає заходів щодо оформлення страхового випадку у відповідності до умов Договору комплексного страхування, передбаченого п. 5.5 Договору, або постачальником змінено без погодження з покупцем вигодонабувача у Договорі комплексного страхування, або у випадку, якщо інформація, яка надається для укладання/виконання цього Договору виявиться/ стане такою, що не відповідає дійсності, покупець має право зупинити виконання своїх зобов'язань, відмовитись від їх виконання частково або у повному обсязі, при цьому постачальник зобов'язаний повернути покупцю (на підставі письмової вимоги) всі кошти перераховані на користь постачальника на виконання умов цього Договору (у т.ч. суму грошових коштів, що визначена згідно п. 4.1.1 Договору (попередня оплата) та проценти у розмірі 24% річних за період з дня одержання попередньої оплати від покупця до її повернення останньому. Сторони узгодили, що останнім доказом наявності обставин, що визначені попереднім реченням є лист-вимога покупця (п. 5.4 Договору поставки);

- постачальник зобов'язаний укласти із страховою компанією, яка погоджена покупцем, договір комплексного страхування, умовами якого буде передбачено, що вигодонабувачем за таким договором є покупець. Покупець сплачує за постачальника страховий платіж за договором комплексного страхування (у порядку, що передбачений договором комплексного страхування), на умовах, в порядку та у розмірі передбаченому згідно п. 4.1.1 Договору (п. 5.5 Договору поставки);

- у разі невиконання/неналежного виконання постачальником зобов'язань щодо поставки товару, постачальник зобов'язаний сплатити покупцю договірну санкцію у розмірі 0,2% від суми, що визначена п. 3.1.1 цього Договору, за кожен день прострочення зобов'язання, а за прострочення зобов'язання щодо поставки товару понад 15 днів, постачальник окрім договірної санкції, сплачує також штраф у розмірі 30% від суми, що визначена п. 3.1.1 цього Договору (п. 6.3 Договору поставки);

- договір набирає чинності з дня його укладання і діє до повного та належного виконання зобов'язань за цим Договором (п. 8.2 та п. 8.6 Договору поставки).

На виконання умов пп. 5.5 Договору поставки 12.05.2014 р. між ПАТ СК "ПЗУ Україна" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаївщина" (відповідач/страхувальник) було укладено договір комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур за № 220.994015187.0086 (далі - Договір комплексного страхування, а.с.24-33).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- цей договір визначає порядок та умови добровільного комплексного страхування майбутнього врожаю сільськогосподарських культур, зазначених у переліку застрахованих с/г культур з розрахунком страхової суми та страхового платежу по кожній з с/г культур (Додаток №1 до цього договору) (пп.1.1 Договору комплексного страхування);

- вигодонабувачем за цим договором є ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (пп.1.5 Договору комплексного страхування).

- страховий платіж (страхова премія) за цим договором становить 54 669,13 грн. (пп.6.3 договору комплексного страхування);

- порядок сплати страхового платежу - страхова премія підлягає сплаті на розрахунковий рахунок страховика в повному обсязі впродовж 20 робочих днів (пп.6.3.1 договору комплексного страхування);

- платником страхового платежу відповідно до договору поставки зерна майбутнього врожаю є ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (пп.6.3.2 договору комплексного страхування);

- цей договір набирає чинності з дня оплати страхового платежу в розмірах та в строки, визначені п. 6.3 цього договору, на поточний рахунок страховика в повному обсязі та діє до 01.11.2014 р. (пп.7.1 Договору комплексного страхування).

12.05.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаївщина" (заставодавець) було укладено Договір застави майбутнього врожаю № б/н (надалі - Договір застави), відповідно до умов якого заставодержатель має право у випадку невиконання заставодавцем зобов'язань за основним Договором одержати задоволення за рахунок передбаченого в п. 1.5 цього Договору заставленого майна, переважно перед іншими кредиторами заставодавця. Предметом застави є майно, яке стане власністю заставодавця після укладання Договору, а саме : майбутній урожай зерна кукурудзи 3 класу, 2014 року урожаю, вирощений на полях площею 430 га, які знаходяться на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. Прогнозовані показники предмета застави : зерно кукурудзи 3 класу, у кількості 1 560 тонн, загальна вартість якого становить 1 560 000,00 грн. (п. 1.1 та п. 1.5 Договору застави).

На виконання умов Договору поставки та Договору комплексного страхування відповідачем та страховиком були пред'явлені позивачу наступні рахунки :

- рахунок-фактура № 19 від 12.05.2014 р. на проведення позивачем попередньої оплати у розмірі 1 560 000,00 грн. за 1 560, 00 тон кукурудзи 3-го класу (а.с. 37);

- рахунок-фактура № 220.994015187.0086 від 12.05.2014 р. на оплату страхового платежу у розмірі 54 66913 грн. (а.с. 36).

Факт виконання позивачем зобов'язань за Договором поставки щодо проведення попередньої оплати у розмірі 1 505 330,87 грн. підтверджується копією платіжного доручення № 196 від 05.06.2014р. (а.с. 39), а також проведення позивачем страхового платежу у розмірі 54 66913 грн. підтверджується копією платіжного доручення № 197 від 05.06.2014 р. (а.с. 40)

В порушення умов Договору поставки в термін до 01.11.2014 р. відповідачем не було поставлено позивачу товар (зерно кукурудзи 3 класу у кількості 1 560,00 метричних тон).

17.01.2015 р. позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу № 130-2-12/204 (а.с. 41-42), згідно якої позивач повідомляв відповідача про відмову від подальшого виконання ним зобов'язань по Договору поставки та вимагав від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаївщина" протягом трьох банківських днів перерахувати на поточний рахунок позивача суму попередньої оплати в розмірі 1 560 000,00 грн.. Крім того у даному листі-вимозі позивач вимагав від відповідача перерахувати штраф у розмірі 468 000,00 грн., пеню у розмірі 21 700,00 грн. та 232 846,03 грн. 24 % річних. Направлення позивачем вищезазначеного листа-вимоги відповідачу підтверджується наявними у матеріалах справи копіями копією чеку "Укрпошти" та опису вкладення у цінний лист (а.с. 43).

За даними позивача на момент подання позову до суду відповідач свої зобов'язання щодо поставки товару не виконав, передоплату не повернув, заборгованість останнього складає 1 560 000,00 грн.. Крім того, представник позивача повідомив суд, що позивачем не вчинялись дії, направлені на погашення зобов'язань відповідача за рахунок заставленого майна відповідно до Договору Застави.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 2 546 689,32 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 12.05.2014 р. Договору поставки зерна майбутнього врожаю № 92-К, з яких : 1 560 000,00 грн. попередня оплата, 274 560,00 грн. пеня за період з 02.11.2014 р. по 28.01.2015р., 468 000,00 грн. штраф, 244 129,32 грн. 24% річних.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (п. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Згідно матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором поставки щодо здійснення ним попередньої оплати. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором поставки та приписів ст. 662, ст. 663 Цивільного кодексу України не поставив позивачу товар у встановлені у Договорі поставки строки, суму передоплати в розмірі 1 560 000,00 грн. не повернув. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 560 000,00 грн. неповернутої передоплати підтверджені документально, відповідають нормам матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Згідно із п. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Як вже зазначалося вище, у п. 5.4 Договору поставки сторони узгодили, що у випадку порушення постачальником грошових зобов'язань, останній зобов'язаний сплатити покупцю проценти у розмірі 24% річних за весь час користування грошовими коштами (п. 5.4 Договору.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 24 процентів річних від простроченої суми у розмірі 244 129,32 грн. 24% річних за період з 05.06.2014 р. по 28.01.2015 р., суд визнає його вірним та приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є правомірними, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.3 Договору поставки визначено, що у разі невиконання/неналежного виконання постачальником зобов'язань щодо поставки товару, постачальник зобов'язаний сплатити покупцю договірну санкцію у розмірі 0,2% від суми, що визначена п. 3.1.1 цього Договору, за кожен день прострочення зобов'язання, а за прострочення зобов'язання щодо поставки товару понад 15 днів, постачальник окрім договірної санкції, сплачує також штраф у розмірі 30% від суми, що визначена п. 3.1.1 цього Договору.

При укладені договору сторони дійшли згоди щодо стягнення одночасно штрафу та договірних санкцій у разі невиконання відповідачем умов договору, тому їх одночасне застосування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору. Положеннями ст. ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому судом відповідно до ст.11128 ГПК України враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 р. у справі № 06/5026/1052/2011 та презумпцію правомірності правочину відповідно до ст. 204 Цивільного Кодексу України.

Отже, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 274 560,00 грн. пені за період з 02.11.2014 р. по 28.01.2015 р. та 468 000,00 грн. штрафу, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до п. 4 та п. 6 ст. 231, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України є правомірними, відповідачем не спростованими, а тому підлягають задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

При цьому судом відповідно до ст. 11128 ГПК України враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 3-35гс13 від 03.12.2013 р. у справі № 908/43/13-г стосовно того, що в разі невиконання зобов'язань з поставки товару до боржника може бути застосована пеня. При цьому, на цю пеню не розповсюджуються дія Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", оскільки зобов'язання з поставки товару не є грошовим.

Розглянувши заявлене відповідачем усне клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені), суд дійшов висновку, що останнє не підлягає задоволенню за наступного мотивування.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому заявник повинен обґрунтувати підстави заявленого клопотання та підтвердити їх поданням відповідних доказів з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України. Разом із тим, відповідачем не надано до суду ні обґрунтування підстав для зменшення неустойки, так і жодних документальних доказів на підтвердження таких.

З огляду на зазначене, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Як вже зазначалось у вступній частині даного рішення, відповідач надав суду лист № б/н від 31.03.2015 р. (вх. № 4526 від 31.03.2015 р.), у якому зазначив, що 28.03.2015 р. ним було подано до Господарського суду м. Києва позовну заяву до ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про визнання недійсним укладеного між ними договору поставки зерна майбутнього врожаю № 92-К від 12.05.2014 р., інформація про порушення провадження у справі за вищезазначеним позовом відсутня. На підтвердження направлення позовної заяви до Господарського суду м. Києва обставин відповідач в додатки до вказаного листа залучив опис вкладення у цінний лист та експрес-накладну ТОВ "Нова-пошта" № 6026.

Суд не оцінює дані посилання як обґрунтовані та такі що, впливають на провадження у даній справі та вирішення спору по суті, з огляду на наступне.

По-перше, з вказаного опису вкладення у цінний лист вбачається, що позовна заява з додатками на 31 аркуші направлена позивачу, а не до Господарського суду м. Києва, як про те вказує відповідач.

По-друге, як вбачається з експрес-накладної ТОВ "Нова-пошта" № 6026, Драч Тетяною 28.03.2015 р. було направлено до Господарського суду м. Києва документи у кількості 1 шт., вагою 0,1 кг.. Отже, з вказаної накладної неможливо ідентифікувати, які саме документи були направлені до Господарського суду м. Києва, та яке відношення вказані документи мають до справи №917/189/15.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що посилання відповідача не обґрунтовані належними доказами. Крім того, матеріалами справи підтверджується і не спростовується сторонами, що на момент винесення даного рішення Договір поставки, який є підставою даного позову, відповідно до ст. 204 Цивільного Кодексу України є правомірним.

Як вже зазначалось у вступній частині даного рішення, відповідач заявив суду клопотання № б/н від 31.03.2015 р. (вх. № 4525 від 31.03.2015 р.) про залучення до участі у справі ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, яке судом відхилено з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі за ініціативою суду.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 1.6 постанови № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у вирішенні питання щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Підставою позову у даній справі є укладений 12.05.2014 р. між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та ТОВ "Гаївщина" Договір поставки зерна майбутнього врожаю № 92-К.

За визначенням, наведеним у ст. 712 Цивільного кодексу України, сторонами договору поставки є продавець (постачальник) та покупець.

Суд не вбачає підстав для залучення ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" в порядку ст. 27 ГПК України як третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору, оскільки рішення з даного спору не наділить останнє ні новими правами, ні новими обов'язками щодо відповідача, в тому числі і на майбутнє.

При цьому судом на підставі аналізу умов Договору поставки та Договору комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур за № 220.994015187.0086, який був укладений між ПАТ СК "ПЗУ Україна" та ТОВ "Гаївщина", враховане те, що термін дії Договору комплексного страхування в силу його п. 7.1 закінчився 01.11.2014 р., доказів настання страхового випадку суду не надано, на наявність таких відповідач не посилається, у п. 4.1.1 Договору поставки сторони узгодили, що грошові кошти, визначені п. 4.1.1 Договору, вважаються сплаченими покупцем на користь постачальника з моменту сплати покупцем за постачальника страхового платежу за Договором комплексного страхування.

Як вже зазначалось у вступній частині даного рішення, позивач надав суду клопотання № б/н від 31.03.2015 р. (вх. № 4568 від 31.03.2015 р.) про виправлення описки в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 05.02.2015 р. про порушення провадження у даній справі та в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 03.03.2015 р. про відкладення розгляду даної справи у зазначенні назви позивача, яке судом задоволено з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що при виготовленні тексту вказаних увал було допущено описку у зазначенні назви позивача, а саме : вказано "Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова компанія України" замість "Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

За приписами ст. 89 ГПК України суддя за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що виправлення технічної описки не зачіпає суті ухвал, наявні підстави такі зміни внести.

Відповідно до ст. 49 ГПК України понесені позивачем при пред'явленні даного позову судові витрати зі сплати судового збору в сумі 50 933,79 грн. покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 43, ст. 49, ст. 75, ст. 82-85, ст. 89 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Виправити допущену описку в ухвалах Господарського суду Полтавської області від 05.02.2015 р. про порушення провадження у даній справі та від 03.03.2015 р. про відкладення розгляду даної справи шляхом зазначення назви позивача: "Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

2. Позовні вимоги задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаївщина" (с. Гаївщина, Лохвицький р-н, Полтавська обл., 37244), ідентифікаційний код юридичної особи 34235930 на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (вул. Саксаганського, буд. 1, м. Київ, 01033), ідентифікаційний код юридичної особи 37243279, р/р № 3310 в АТ "Укрексімбанк", МФО 322313 - 1 560 000,00 грн. попередньої оплати, 274 560,00 грн. пені, 468 000,00 грн. штрафу, 244 129,32 грн. 24% річних та 50 933,79 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складене 03.04.2015 р.

СУДДЯ О.В.КІВШИК

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.