ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

07 квітня 2015 року Справа № 914/1951/13

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. (доповідач) - головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Харченко В.М.

розглянувши матеріали касаційної скарги Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів,

на рішення господарського суду Львівської області від 18.11.2014

та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.02.2015

зі справи № 914/1951/13

за позовом Прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів,

до дочірнього підприємства "Албіс Компані" товариства з обмеженою відповідальністю "Діаніум Трейдінг Ко Лімітед", м. Львів,

про стягнення 123 084,50 грн. та зобов'язання до вчинення дій

та за зустрічним позовом дочірнього підприємства "Албіс Компані" товариства з обмеженою відповідальністю "Діаніум Трейдінг Ко Лімітед", м. Львів,

до Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів,

про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

10.03.2015 (згідно штампу вхідної кореспонденції Львівського апеляційного господарського суду) Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 06.03.2015 № 705 на рішення господарського суду Львівської області від 18.11.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 зі справи № 914/1951/13, в якій просить означені судові акти скасувати, прийняти нове рішення про задоволення первісного позову та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність повернення касаційної скарги з огляду на таке.

Згідно з частиною четвертою статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Відповідно до підпунктів 1, 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" скаржник, вимагаючи скасування судових рішень зі справи в повному обсязі, як за первісним так і за зустрічним позовом, мав сплатити судовий збір у загальній сумі 2944,04 грн. (виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за станом на 01 січня календарного року, в якому відповідна скарга подається до суду).

Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. При цьому, до касаційної скарги додано клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Згідно з частиною другою цієї статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

В поданому клопотанні скаржник просить відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги у справі № 914/1951/14 до її розгляду по суті Вищим господарський судом України, посилаючись на той факт, що фінансування виконавчих органів Львівської міської ради здійснюється із значною затримкою, оплата судового збору можлива лише після надходження відповідних коштів на рахунки Управління. Також скаржник зазначає, що ним було замовлено кошти через органи Державного казначейства України для оплати судового збору.

До касаційної скарги скаржник долучив службову записку в.о. начальника юридичного відділу на ім'я керівника Управління про необхідність коштів для сплати судового збору, яка є виключно внутрішнім документом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради.

Жодних доказів, що підтверджують факт звернення до органу Державного казначейства для здійснення оплати судового збору, реєстрації відповідної вимоги скаржником до касаційної скарги не додано.

Оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Враховуючи вищевикладене, клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду Львівської області від 18.11.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 зі справи № 914/1951/13 відхилити.

2. Касаційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 18.11.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 зі справи № 914/1951/13 повернути Управлінню комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради.

Головуючий В. Палій

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Харченко