Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

"30" березня 2015 року справа № 927/252/15

позивач: управління комунального майна Чернігівської обласної ради,

пр-т. Миру, 43, м. Чернігів, 14000

відповідач: приватне акціонерне товариство "Кінотехпром",

вул. Любецька, 66, м. Чернігів, 14021

предмет спору: про стягнення 13802,42 грн.

Суддя Л.М.Лавриненко

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Максак Т.Л., довіреність № 01-111 від 10.02.2015 року, представник

від відповідача: Олексієнко О.П., протокол №1 від 19.04.2011 року, директор

Рішення приймається після оголошених в судових засіданнях перерв, з 17.03.2015 року по 24.03.2015 року, з 24.03.2015 року по 30.03.2015 року, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради подано позов про стягнення з відповідача - приватного акціонерного товариство "Кінотехпром" до обласного бюджету м. Чернігова 11236,26 грн. заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань та на користь позивача - управління комунального майна Чернігівської обласної ради - 537,86 грн. пені; 1975,70 грн. заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань; 52,60 грн. 3% річних за порушення грошового зобов'язання за договором оренди №74 від 27.12.2012 року.

Представники сторін в судовому засіданні 17.03.2015 року надали письмові клопотання про відмову від фіксації судового засідання технічними засобами, які задоволено судом.

В судовому засіданні 17.03.2015 року судом було оголошено перерву до 24.03.2015 року до 11:00.

В судовому засіданні 24.03.2015 року суд продовжив розгляд справи після оголошеної в судовому засіданні перерви.

Позивач, через канцелярію суду, подав письмове клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів, яке задоволено судом.

Також позивач, через канцелярію суду, подав письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд: 1) прийняти рішення, яким стягнути з відповідача - приватного акціонерного товариства "Кінотехпром" до обласного бюджету м. Чернігова на р/р 0002 ГУ ДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, ККДБ 22080400 - 9751,41 грн. заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань; 2) прийняти рішення, яким стягнути з відповідача - приватного акціонерного товариства "Кінотехпром" на користь управління комунального майна Чернігівської обласної ради на р/р 0716 в ГУ ДКСУ у Чернігівській області, м. Чернігів, МФО 853592, код 33469166 - 537,86 грн. пені за прострочення внесення орендної плати за договором оренди №74; 3) прийняти рішення, яким стягнути з відповідача - приватного акціонерного товариства "Кінотехпром" на користь управління комунального майна Чернігівської обласної ради на р/р 0716 в ГУ ДКСУ у Чернігівській області, м. Чернігів, МФО 853592, код 33469166 - 2080,42 грн. заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань; 4) прийняти рішення, яким стягнути з відповідача - приватного акціонерного товариства "Кінотехпром" на користь управління комунального майна Чернігівської обласної ради на р/р 0716 в ГУ ДКСУ у Чернігівській області, м. Чернігів, МФО 853592, код 33469166 - 52,60 грн. процентів річних за порушення грошового зобов'язання за договором оренди №74; 5) покласти на відповідача судові витрати.

Представник відповідача стосовно заяви позивача не заперечував.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог фактично розцінена судом як зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань на користь обласного бюджету міста Чернігова та збільшення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань на користь управління комунального майна Чернігівської обласної ради та прийнята судом, оскільки це не протирічить діючому законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси, а також є процесуальним правом сторони, відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надійшло.

В судовому засіданні 24.03.2015 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача виклав позовні вимоги.

Представник відповідача стосовно позовних вимог заперечував та в поданому відзиві на позов вказує на те, що 01.11.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди №18 нерухомого майна (будівлі А-2 та Т-2) з визначеною ціною цих будівель 276205 гривень (без ПДВ), яке є частиною цілісного майнового виробничого комплексу та яке не увійшло до статутного фонду відповідача при приватизації підприємства. Вказаний договір неодноразово продовжувався (причому були продовження і на півроку). Останнє продовження договору було до 31.10.2012 року. 04.09.2012 року позивач, своїм листом №03-677, звернувся до відповідача з елементами тиску про можливу зміну орендаря на будівлі А-2 та Т-2. На лист відповідача №27/09 від 21.09.2012 року про продовження договору оренди будівель А-2 та Т-2, позивач листом від 05.11.2012 року за вих. №03-841 повідомив про закінчення 31.10.2012 року дії Договору оренди №18 від 01.11.2006 року та запропонував укласти новий Договір оренди нерухомого майна (будівлі А-2 та Т-2) №74 від 01.11.2012 року, з терміном оренди на п'ять років та визначеною ціною цих будівель 747855 гривень (без ПДВ). Відповідач вказує, що даний договір укладали усвідомлюючи, що вчиняють правочин на вкрай невигідних для себе умовах, але враховуючи напружений стан відносин з відповідачем, робили це свідомо з надією, що скасують в ближньому майбутньому звіт про вартість будівель А-2 та Т-2, адже непогодження з розміром орендної плати, як однією з істотних умов договору, тягнуло за собою не підписання договору і, відповідно, виставлення цих будівель на продаж, а припинення користування орендованим майном по своїй суті означає припинення функціонування підприємства, оскільки орендоване майно використовуються відповідачем для робочих місць та розміщення обладнання для виробничої діяльності. На неодноразові звернення відповідача до позивача про отримання копії звіту про оцінку будівель А-2 та Т-2, йому було відмовлено. Тому відповідач вважає, що позивач скористався тяжкою обставиною при укладенні договору №74 від 27.12.2012 року. Для того, щоб вважати особу такою, що скористалася тяжкою обставиною свого контрагента, потрібно встановити, що вона знала цю обставину та невигідність для другої сторони умов правочину. Для цього потрібен звіт про оцінку будівель А-2 та Т-2. Відповідно відповідач просить суд: 1) визнати договір №74 від 27.12.2012 року таким, що вчинений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах; 2) позовні вимоги відхилити; 3) зобов'язати позивача надати звіт про оцінку будівель А-2 та Т-2, як доказу того, що оцінка зроблена відповідно до нормативно-правових норм про оцінку майна і, відповідно, правильно розрахована орендна плата. При цьому відповідач виклав усні пояснення по справі та просив суд визнати договір №74 від 27.12.2012 року таким, що вчинений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах; відхилити позовні вимоги; зобов'язати позивача надати звіт про оцінку будівель А-2 та Т-2, як доказу того, що оцінка зроблена відповідно до нормативно-правових норм про оцінку майна і, відповідно, правильно розрахована орендна плата.

В судовому засіданні 24.03.2015 року судом було оголошено перерву до 30.03.2015 року до 10:00.

В судовому засіданні 30.03.2015 року суд продовжив розгляд справи після оголошеної в судовому засіданні перерви.

Представник позивача заявив клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів, яке задоволено судом.

Представником відповідача подано письмове пояснення по справі та заявлено клопотання про залучення додаткових документів, які задоволено судом.

В наданих письмових поясненнях, відповідач посилаючись на ч.1 ст. 202, ч.1 ст. 215, ч. 5 та ч. 6 ст. 203 , ч.1 ст. 233 Цивільного кодексу України, а також Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вказує на те, що невигідною умовою для відповідача є збільшення вартості орендованих будівель в три рази, у порівнянні з оцінкою в 2006 р., хоча середньозважена вартість нерухомості в 2012 р. зменшилась у порівняні з 2006 р., а тяжкою обставиною - умови, поставлені підприємству позивачем у листі № 03-677 від 04.09.2012 р. про розгляд питання про залучення іншого орендаря, що означало б банкрутство для нашого підприємства. При узгоджені тексту договору, позивачем були підписані всі запропоновані нами пункти протоколу розбіжностей, але це була пряма провокація, щоб спонукати нас вписати в протокол розбіжностей пункт про незгоду з розміром орендної плати. Відповідно, відмовити в підписанні протоколу розбіжностей, відмовити в передачі розбіжностей на розгляд суду, що тягнуло за собою неузгодження істотної умови договору та відмови в підписанні договору оренди з нашої вини. Намагання відповідача отримати звіт про оцінку майна за договором № 74 для його оскарження виявилися безрезультатними. Також позивач відмовив у поверненні з оренди частини приміщень, які неможливо використовувати, але за них ми сплачуємо орендну плату, відмовив у зменшенні розміру орендної плати, відмовив у розстрочці сплати заборгованості. Всі ці дії підтверджують, що позивач навмисне створив і продовжує створювати умови для банкрутства нашого підприємства.

Також відповідачем подано клопотання в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України про витребування доказів, в якому він посилаючись на свої пояснення викладені у відзиві по справі, пояснення №27/03 від 30.03.2015 р. для підтвердження обставин про навмисне суттєве збільшення вартості орендованих будівель, що потягнуло за собою невигідність умов договору №74, просить суд зобов"язати позивача надати звіт про оцінку будівель А-2 та Т-2, як доказ того, що оцінка зроблена з порушенням нормативно-правових норм про оцінку майна.

Представник позивача проти клопотання відповідача та вимог про визнання договору №74 від 27.12.2012 р. недійсним у зв'язку з тим, що вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах заперечувала посилаючись на те, що у зв'язку із закінченням терміну дії договору від 01.11.2006р. №18, між сторонами було укладено новий договір оренди від 27.12.2012 р. № 74. Крім того, рішенням обласної ради Чернігівської області було затверджено нову типову форму договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Чернігівської області, що мала бути врахована позивачем при укладенні відповідних договорів. Відповідно в 2012 р. була проведена і нова оцінка майна, на підставі якої визначено розмір орендної плати. Попередня оцінка була в 2006 р. При укладенні договору від 27.12.2012 р. № 74 сторонами був погоджений протокол розбіжностей від 21.11.2012 р., і відповідач заперечень щодо оцінки не мав.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, доходить висновку, що клопотання відповідача про витребування доказів, в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, а саме звіту про оцінку будівель А-2 та Т-2 задоволенню не підлягає, оскільки предметом розгляду даної справі є стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за договором від 27.12.2012 р. № 74. Звіт про оцінку не є доказом, який підлягає дослідженню при розгляді даної справи. Розмір орендної плати встановлений сторонами в договорі оренди від 27.12.2012р. № 74, який відповідачем у цій частині не оскаржувався. Як на підставу визнання недійсним договору від 27.12.2012 р. № 74 відповідач посилається на те, що вказаний договір №74 від 27.12.2012 року вчинений для відповідача під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Відповідачем також буда подана заява про відстрочку виконання рішення суду строком на три місці. В обґрунтування поданої заяви відповідач посилається на тяжке фінансове становище, неможливість сплатити орендну плату, а продаж активів є на даний час недопустимим.

Представник позивача проти відстрочки виконання рішення суду заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Враховуючи, що позивачем було зменшено розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача до обласного бюджету 9751,41 грн. заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань та збільшено розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь управління комунального майна Чернігівської обласної ради 2080,42 грн. заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань, 537 грон.86 коп. пені та 52 грн. 60 коп. процентів річних, суд розглядає дану справу з урахуванням заяви позивача про зменшення та збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, зокрема, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

27.12.2012 року між управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради (позивачем) та приватним акціонерним товариством "Кінотехпром" (відповідач) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74.

Відповідно до п. 1.1., 1.2. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, що розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 66 та перебуває на бухгалтерському обліку управління комунального майна Чернігівської обласної ради у складі: 1.1.1. Двоповерхова будівля майстерні "Т-2", загальною площею - 488,3 кв. м.; 1.1.2. Приміщення механічної майстерні "А1 -2" в двоповерховій будівлі, загальною площею - 242,1 кв. м.; 1.1.3. Загальна площа приміщень, що передаються в оренду складає 730,4 кв.м. Вартість майна, визначена згідно звіту про оцінку майна виконаного ПП "Аксіома", яка станом на " 14" вересня 2012 року становить 747855,0 грн. без ПДВ.

У відповідності до ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Пунктом 1.4. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року визначено, що майно, що передається в оренду, належить територіальним громадам сіл, селищ, міст Чернігівської області, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомості виданого виконкомом Чернігівської міської ради 25.11.2002 року на підставі рішення №237 від 18.11.2002 року, яке зареєстроване 25.12.2002 року в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації про що зроблений запис у реєстровій книзі №9 за реєстрованим №68, що знаходяться на земельній ділянці площею 2159 кв.м., яка перебуває в постійному користуванні орендаря, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ЧН-47 виданого 20.08.1993 року.

В підтвердження права власності на предмет договору оренди позивачем надано до матеріалів справи копію свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомості виданого виконкомом Чернігівської міської ради 25.11.2002 року на підставі рішення №237 від 18.11.2002 року, яке зареєстроване 25.12.2002 року в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації про що зроблений запис у реєстровій книзі №9 за реєстрованим №68, відповідно до якого, об'єкт нерухомості, який розташований в місті Чернігові по вул. Любецькій за №66 дійсно належить територіальним громадам сіл, селищ, міст Чернігівської області.

Пунктом 1.1. положення про управління комунального майна Чернігівської обласної ради (нова редакція) затвердженій рішенням десятої сесії обласної ради шостого скликання 28 вересня 2012 року, державна реєстрація якої проведена 18.10.2012 за номером запису 8001407 визначено зокрема, що управління комунального майна Чернігівської обласної ради відповідно до чинного законодавства України забезпечує реалізацію повноважень обласної ради по управлінню та розпорядженню об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області (далі об'єкти комунальної власності).

Відповідно до п. 3.5. положення про управління комунального майна Чернігівської обласної ради (нова редакція), затвердженій рішенням десятої сесії обласної ради шостого скликання 28 вересня 2012 року, державна реєстрація якої проведена 18.10.2012 за номером запису 8001407, управління виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць), нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває у його управлінні.

Пунктом 5.3. положення про управління комунального майна Чернігівської обласної ради (нова редакція), затвердженій рішенням десятої сесії обласної ради шостого скликання 28 вересня 2012 року, державна реєстрація якої проведена 18.10.2012 за номером запису 8001407 визначено, зокрема, що управління має право пред'являти претензії та подавати позовні заяви до суду, предметом яких є стягнення на користь обласного бюджету орендної плати на підставі укладених управлінням договорів оренди об'єктів комунальної власності.

Таким чином, управління комунального майна Чернігівської обласної ради є належною стороною по справі, а майно, яке є предметом договору оренди, належить до комунальної власності, тому до спірних правовідносин застосовуються як норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, так і норми спеціального законодавства - Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Пунктом 1.3. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року визначено, що майно передається в оренду з метою здійснення виробничої діяльності.

Відповідно до п. 2.1. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна, який є невід'ємною частиною цього договору (додаток №1).

Відповідно до п. 1.1. Акту прийому-передачі в оренду майна комунальної власності області, розташованого за адресою вул. Любецька, 66, м. Чернігів від 01.11.2012 року, підписаного сторонами 27.12.2012 року та скріпленого печатками сторін, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, приміщення спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, що розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 66 та перебуває на бухгалтерському обліку управління комунального майна Чернігівської обласної ради (позивача), у складі: двоповерхова будівля майстерні "Т-2", загальною площею - 488,3 кв. м.; приміщення механічної майстерні "А1 -2" в двоповерховій будівлі, загальною площею - 242,1 кв. м. Загальна площа приміщень, що передаються в оренду складає 730,4 кв. м.

Пунктом 10.1., 10.2. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, визначено, що цей договір діє з 01.11.2012 року по 31.10.2017 року включно. Умови цього договору зберігають силу протягом усього строку його дії, а в частині зобов'язань орендаря щодо сплати орендної плати - до повного виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 3.1. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, орендна плата є платежем у грошовій формі, який орендар вносить орендодавцю та до обласного бюджету незалежно від наслідків діяльності орендаря і сплачується за весь термін фактичного користування майном, що визначається на підставі акту приймання-передачі в оренду та акту приймання-передачі майна з орендного користування.

Пунктом 3.3. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року визначено, що розмір орендної плати визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, затвердженої рішенням обласної ради від 25.03.2011р (3 сесія 6 скликання) зі змінами внесеними рішенням обласної ради від "30" вересня 2011 року (5 сесія 6 скликання).

Відповідно до п. 3.4. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, зокрема, орендна плата за перший (листопад 2012 року) місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за жовтень та листопад місяці 2012 року і становить, відповідно до п. 5 додатку №2 до договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року розрахунку розміру орендної плати за оренду майна комунальної власності області розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 66 від 01.11.2012 року - 2620,11 грн. (без ПДВ).

Пунктами 3.5., 3.6. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року сторони визначили, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендну плату орендар зобов'язаний перераховувати щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця згідно виставлених рахунків орендодавцем у співвідношенні: 70% - до обласного бюджету, 30% - орендодавцю, згідно Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.

На виконання п.п. 3.1., 3.4., 3.5., 3.6. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, позивачем (орендодавцем) було надіслано відповідачу (орендарю) рахунки на сплату орендної плати до обласного бюджету, а саме: № від 13.10.2014 року на суму 2143,61 грн.; № від 12.11.2014 року на суму 2195,05 грн., № від 10.12.2014 року на суму 2236,76 грн. та № від 15.01.2015 року на суму 2303,86 грн.; рахунки на сплату орендної плати позивачу - управлінню комунального майна Чернігівської обласної ради № від 10.12.2014 року на суму 958,61 грн. і № від 15.01.2015 року на суму 987 грн. 37 коп.

Факт отримання рахунків відповідачем підтверджується: по рахунку № від 13.10.2014 року на суму 2143,61 грн. - фіскальним чеком від 14.10.2014 року та повідомленням про вручення поштового відправлення від 14.10.2014 року, яке було отримано 15.10.2014 року Коновал А.І.; по рахунку № від 12.11.2014 року на суму 2195,05 грн. - фіскальним чеком від 13.11.2014 року та повідомленням про вручення поштового відправлення від 13.11.2014 року, яке було отримано 14.11.2014 року Коновал А.І.; по рахунку № від 10.12.2014 року на суму 958,61 грн. та на суму 2236,76 грн. - фіскальним чеком від 12.12.2014 року та повідомленням про вручення поштового відправлення від 12.12.2014 року, яке було отримано 15.12.2014 року Коновал А.І.; по рахунку № від 15.01.2015 року на суму 987,37 грн. та на суму 2303,86 грн. - фіскальним чеком від 17.01.2015 року та повідомленням про вручення поштового відправлення від 18.01.2015 року, яке було отримано 19.01.2015 року Коновал.

Відповідно до п. 5.1.5. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, орендар (відповідач) зобов'язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідно до п. 3.6. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, відповідач згідно рахунку № від 13.10.2014 року зобов'язаний був розрахуватися в частині сплати орендної плати в розмірі 2143,61 грн. в строк до 31.10.2014 року; згідно рахунку № від 12.11.2014 року зобов'язаний був розрахуватися в частині сплати орендної плати в розмірі 2195,05 грн. в строк до 01.12.2014 року, оскільки 30.11.2014 року припадало на неділю - вихідний день; згідно рахунку № від 10.12.2014 року зобов'язаний був розрахуватися в частині сплати орендної плати на суму 958,61 грн. та на суму 2236,76 грн. в строк до 31.12.2014 року; по рахунку № від 15.01.2015 року зобов'язаний був розрахуватися в частині сплати орендної плати на суму 987,37 грн. та на суму 2303,86 грн. в строк до 02.02.2015 року, оскільки 31.01.2015 року припадало на суботу - вихідний день.

У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань орендну плату за договором оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року за період з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року не сплатив.

Таким чином, заборгованість по сплаті орендної плати за період з вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року становить 10825,26 грн.: 8879,28 грн. - перед обласним бюджетом та 1945,98 грн. - перед управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради.

Позивач просить стягнути з відповідача 1006,57 грн. інфляційних нарахувань за прострочку сплати орендної плати за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року, з яких 872 грн. 13 коп. інфляційних нарахувань до обласного бюджету та 134 грн. 44 коп. інфляційних нарахувань на користь позивача, а також на користь позивача три проценти річних в сумі 52,60 грн. за період з 01.11.2014 року по 20.02.2015 року.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.5. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, визначено, що у разі несвоєчасного виконання зобов'язання по сплаті орендної плати, орендар повинен сплатити орендодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних простроченої суми.

Матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо сплати орендної плати, тому суд доходить висновку, що позивачем правомірно нараховано 1006,57 грн. інфляційних нарахувань за період прострочки сплати орендної плати з листопада 2014 року по лютий 2015, з яких: 872 грн. 13 коп. інфляційних нарахувань за прострочку сплати орендної плати до обласного бюджету та 134 грн. 44 коп. інфляційних нарахувань за прострочку сплати орендної плати на користь позивача.

Вимоги позивача щодо стягнення на його користь 52,60 грн. трьох відсотків річних за період прострочки з 01.11.2014 року по 20.02.2015 року підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку трьох процентів річних, три проценти річних в сумі 52 грн.60 коп. за період прострочки з 01.11.2014 року по 20.02.2015 року нараховані як на суму боргу в розмірі 8879,28 грн. перед обласним бюджетом так і на суму боргу 1945,98 грн. - перед управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 та 3 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов'язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та Законом України "Про Державний бюджет України".

У відповідності до п. 14 ч. 1. ст. 69 Бюджетного кодексу України, до доходів загального фонду місцевих бюджетів входять надходження від орендної плати за користування майновим комплексом та іншим майном, що перебуває в комунальній власності.

Таким чином, кредитором щодо стягнення 8879,28 грн. заборгованості перед обласним бюджетом є територіальна громада сіл, селищ, міст Чернігівської області, інтереси якої, у відповідності до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", представляє обласна рада, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно право на отримання 3% річних за прострочку сплати орендної плати, яка підлягає стягненню до обласного бюджету, має також обласна рада, а не управління комунального майна Чернігівської обласної Ради.

Управління комунального майна Чернігівської обласної ради - позивач по даній справі є кредитором щодо стягнення орендної плати, яка підлягає сплаті на їх користь (30%). Відповідно позивач має право на стягнення на свою користь 3% річних за прострочку сплати цієї частини орендної плати, яка підлягає сплаті безпосередньо йому.

Посилання позивача на п. 9.5. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, судом до уваги не приймається, оскільки п. 9.5. договору оренди, визначено, що у разі несвоєчасного виконання зобов'язання по сплаті орендної плати, орендар повинен сплатити орендодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних простроченої суми.

Сума боргу перед позивачем - Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради, і, відповідно, прострочена сума, - є та сума орендної плати, яка підлягає сплаті безпосередньо позивачу (30 % орендної плати), а не вся сума орендної плати, визначена по договору.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь 3% річних за період прострочки з 01.11.2014 р. по 20.02.2015 р., підлягають задоволенню в сумі 5 грн. 48 коп., лише в частині нарахування 3% річних на суму боргу відповідача перед позивачем за листопад 2014 р. в розмірі 958 грн. 61 коп. за період прострочки з 01.01.2015р. по 20.02.2015р. та за грудень 2014 р. в розмірі 987 грн.37 коп. з 03.02.2015р. по 20.02.2015р.

Позивач просить стягнути на його користь з відповідача 537 грн. 86 коп. пені за період з 01.11.2014 року по 20.02.2015 року за прострочку сплати орендної плати.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку пені 537 грн. 86 коп. за період з 01.11.2014 року по 20.02.2015 року, пеня нарахована як на суму боргу в розмірі 8879,28 грн. перед обласним бюджетом, так і на суму боргу 1945,98 грн. - перед управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, зокрема, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом п. 3.7. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, та якщо недоплата перевищує суму завдатку, то сума перевищення підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, включаючи день оплати.

Як встановлено судом, кредитором щодо стягнення 8879,28 грн. заборгованості перед обласним бюджетом є територіальна громада сіл, селищ, міст Чернігівської області, інтереси якої, у відповідності до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", представляє обласна рада, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами.

А тому, відповідно до ст. 69 Бюджетного кодексу України та ст.ст. 3, 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", право на отримання пені за прострочку сплати орендної плати, яка підлягає стягненню до обласного бюджету, має також обласна рада, а не управління комунального майна Чернігівської обласної Ради.

Управління комунального майна Чернігівської обласної Ради - позивач по даній справі є кредитором щодо стягнення орендної плати, яка підлягає сплаті на їх користь (30%). Відповідно позивач має право на стягнення на свою користь пені за прострочку сплати цієї частини орендної плати, яка підлягає сплаті безпосередньо йому.

Посилання позивача на п. 2.9. Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області затвердженої рішенням Чернігівської обласної ради від 25.03.2011 року (з урахуванням змін до Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області затвердженої рішенням Чернігівської обласної ради від 30.09.2011 року), яким визначено, що у разі несвоєчасної або в неповному обсязі сплати орендної плати орендар сплачує окремо від орендної плати пеню; розмір пені визначається у договорі оренди і не може перевищувати розміру, встановленого чинним законодавством, пеня перераховується орендодавцю, судом до уваги не приймається з наступних підстав:

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договором оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року не передбачено право позивача стягувати пеню на свою користь за прострочку сплати орендної плати, яка підлягає перерахуванню до обласного бюджету.

Стягнення суми пені за прострочку сплати орендної плати, яка підлягає сплаті до обласного бюджету, на користь позивача, фактично є заміною кредитора у зобов'язанні.

Підстави заміни кредитора у зобов'язанні визначені ст. 512 Цивільного кодексу України, зокрема: кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують відступлення позивачу права вимоги (договір відступлення права вимоги) стягнення на свою користь з відповідача пені за прострочку сплати орендної плати, яка підлягає сплаті до обласного бюджету, чи наявність інших підстав заміни кредитора у зобов'язанні.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення на його користь пені за період прострочки з 01.11.2014 р. по 20.02.2015 р., підлягають задоволенню в сумі 59 грн. 92 коп., лише в частині нарахування пені на суму боргу відповідача перед позивачем за листопад 2014 р. в розмірі 958 грн.61 коп. за період прострочки з 01.01.2015 р. по 20.02.2015р. та за грудень 2014 р. в розмірі 987 грн.37 коп. з 03.02.2015р. по 20.02.2015р.

Посилання відповідача на неправильність визначення розміру орендної плати у зв'язку з нібито, на думку відповідача, неправильною оцінкою вартості об'єкта оренди, судом до уваги не приймається, оскільки рішеннями господарського суду Чернігівської області від 04.06.2014 р. по справі №927/592/14 та від 27.10.2014 р. №927/1473/14 за позовом управління комунального майна Чернігівської обласної ради до приватного акціонерного товариства "Кінотехпром" про стягнення заборгованості по орендній платі за договором оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, які набрали законної сили, досліджувались обставини визначення розміру орендної плати, та відповідно була стягнута орендна плата, яка визначена договором оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Клопотання відповідача про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року таким, що вчинений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 233. Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тобто, для кваліфікації правочину за ст. 233 Цивільного кодексу України необхідна обов'язкова наявність зазначених двох умов у сукупності: вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв'язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Отже, правочин, вчинений під впливом тяжкої обставини, носить такі обов'язкові ознаки: особа вчиняє такий правочин під впливом тяжкої для неї обставини; особа вчиняє правочин на вкрай невигідних для себе умовах; особа вчиняє такий правочин добровільно та може бути ініціатором такого правочину; особа усвідомлює, що вчиняє такий правочин на вкрай невигідних для себе умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини, друга сторона повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено, та повинна скористатися цим.

Відповідно до приписів ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Частиною 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідачем, в порушення ст.ст. 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не доведено існування тяжких обставин (їх крайньої форми) та вкрай невигідних умов, з якими положення статті 233 Цивільного кодексу України передбачають можливість визнання договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року недійсним, та не надано належних та допустимих доказів тяжкого фінансового стану приватного акціонерного товариства "Кінотехпром" на момент укладання оспорюваного правочину, і зокрема неможливість виконувати свої фінансові зобов'язання, що могло бути причиною банкрутства, а також наявність вкрай невигідних умов для відповідача.

У відповідності до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Посилання відповідача на те, що лист позивача від 04.09.2012 р. №03-677 містить елементи тиску, судом до уваги не приймається, оскільки зазначеним листом позивач повідомив відповідача про те, що у зв"язку із закінченням 30.10.2012 р. терміну дії договору оренди від 01.11.2006р. управлінням комунального майна будуть здійснюватись заходи щодо вивчення попиту на оренду приміщень. Також відповідачу було доведено до відома, що буде змінено розмір орендної плати на підставі результатів проведення незалежної оцінки у жовтні 2012 р., та інші зміни, передбачені положеннями Типового договору оренди нерухомого майна, затвердженого рішенням обласної ради від 25.03.2011 р. зі змінами та доповненнями. Позивачем у вказаному листі було також повідомлено відповідача про те, що ПрАТ "Кінотехпром" систематично не виконуються умови договорів оренди в частині сплати орендної плати, непогашення заборгованості з орендної плати та невиконання інших договірних умов буде враховуватись при визначенні орендаря на вищезазначені об"єкти.

Проект договору оренди від 01.11.2012 р., запропонований позивачем, відповідачем було підписано з протоколом розбіжностей. Позивач погодився з протоколом розбіжностей та підписав його в повному обсязі. У вказаному протоколі розбіжностей були відсутні розбіжності щодо визначення оцінки вартості майна та відповідно розміру орендної плати. Всі запропоновані відповідачем розбіжності були включені до договору №74 від 27.12.2012 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Слєдовським М.С.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України, тобто вчиненого під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов'язання не виконав, орендну плату не сплатив, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані і підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача до обласного бюджету м. Чернігова 8879,28 грн. заборгованості з орендної плати; 872,13 грн. інфляційних нарахувань та на користь управління комунального майна Чернігівської обласної ради 1945,98 грн. заборгованості з орендної плати; 134,44 грн. інфляційних нарахувань; 5,48 грн. 3% річних; 59,92 грн. пені. В решті позову відмовити.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та ст.4 Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1749 грн. 78 коп.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, зокрема, за заявою сторони або за своєю ініціативою господарський суд, розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Наведена норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний термін звільнення приміщення, повернення майна, тощо.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Приймаючи до уваги, що підприємство відповідача перебуває у важкому фінансовому становищі, спричиненому відсутністю замовлень на виконання робіт, що підтверджується наданими позивачем помісячними звітами про економічні показники за видами економічної діяльності за січень - лютий 2015р., і на теперішній час на підприємстві відсутні достатні кошти для сплати позивачу заборгованості, суд вважає за можливе задовольнити частково заяву відповідача про відстрочку виконання рішення господарського суду, та відстрочити виконання рішення суду на строк до 30.05.2015 року.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 203, 205, 215, 233,525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 629, 759, 795 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 175, 193, 231, 232, 283, 287 Господарського кодексу України; ст.ст. 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 4 Закону України „Про судовий збір", ст. 49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Кінотехпром" вул. Любецька, 66, м. Чернігів, 14021 (р/р 5001 в АТ Імексбанк, МФО 328384, код 14293201) до обласного бюджету м. Чернігова (р/р 0002 ГУ ДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, ККДБ 22080400) 8879,28 грн. заборгованості з орендної плати; 872,13 грн. інфляційних нарахувань.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Кінотехпром" вул. Любецька, 66, м. Чернігів, 14021 (р/р 5001 в АТ Імексбанк, МФО 328384, код 14293201) на користь управління комунального майна Чернігівської обласної ради, пр-т. Миру, 43, м. Чернігів, 14000 (р/р 0716 в ГУ ДКСУ у Чернігівській області, м. Чернігів, МФО 853592, код 33469166) 1945,98 грн. заборгованості з орендної плати; 134,44 грн. інфляційних нарахувань; 5,48 грн. 3% річних; 59,92 грн. пені та 1749,78 грн. судового збору.

4. В решті позову відмовити.

5. Заяву відповідача про відстрочку виконання рішення суду задовольнити частково.

6. Відстрочити виконання рішення суду до 30 травня 2015р.

7. Після набрання рішенням суду законної сили видати накази зі строком пред'явлення до виконання з 30.05.2015 р. по 30.05.2016 р.

Повне рішення підписано 01.04.2015р.

Суддя Л.М. Лавриненко