КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р. Справа№ 910/20700/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Денисенко О. М. - представник за довіреністю № 01-02-15/1360 від 07.08.2014

від відповідача: Кирпичова Т. Б. - представник за довіреністю № 247 від 17.09.2014

від третьої особи 1: Станецька О. В. - представник за довіреністю № 9-22/82 від 26.01.2015

від третьої особи 2: Гаврюшенко В. В. - представник за довіреністю № 2432-03/561 від 27.10.2014

від третьої особи 3: Сухих К. І. - представник за довіреністю № 13/16-01 від 16.01.2015

від третьої особи 4: не з'явились

від прокуратури: Говоруха М. В. - прокурор за посвідченням № 026085 від 08.05.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2015

у справі №910/20700/14 (головуючий суддя Васильченко Т. В., судді Любченко М. О., Марченко О. В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс»

до Фонду державного майна України

треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

1. Кабінет Міністрів України

2. Міністерство економічного розвитку і торгівлі України

3. Державне підприємство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія»

4. Державна акціонерна компанія «Українські поліметали»

за участю Прокуратури міста Києва

про визнання права та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання за позивачем переважного права оренди цілісного майнового комплексу ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат» на новий термін та зобов'язання відповідача підписати додаткову угоду до договору оренди цілісного майнового комплексу ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат» №586 від 06.09.2004, що була надіслана позивачем 19.08.2014 за вих. № 01-02-01/1491.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2015, повний текст якого складений 14.02.2015, у справі №910/20700/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що внаслідок закінчення терміну дії спірного договору, у позивача відсутні підстави для реалізації переважного права на його продовження, так як власником орендного майна прийнято рішення про його використання у власних потребах.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/20700/14 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач послався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірний цілісний майновий комплекс був переданий відповідачу, що відповідач був повноважною особою на управління об'єктом оренди і що повідомлення останнього про відмову у продовженні терміну дії спірного договору є повідомлення власника в значенні ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Крім того, позивач зазначив про те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що третя особа 4 листом № 05/06-1с від 05.06.2014 також повідомила позивача про закінчення дії спірного договору в вересні 2014 та просила розпочати процес підготовки майна до повернення у зв'язку із закінчення терміну дії договору оренди, оскільки, по-перше, згідно експрес-накладної «Нова пошта» від 06.06.2014 № 9382 вищезгаданий лист третьою особою 4 фактично було направлено 06.06.2014, тобто з пропуском трьохмісячного строку, передбаченого ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а по-друге, у вказаному листі нічого не зазначено про те, що власник має намір використовувати спірне майно для власних потреб, а відтак, вказаний лист не є повідомленням власника в значенні ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Також позивач зазначив про те, що згідно з приписами Закону України «Про управління об'єктами державної власності», для того, щоб Кабінет Міністрів України або інший суб'єкт управління почав виконувати функції з управління цілісного майнового комплексу Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат, Кабінет Міністрів України повинен ухвалити про це відповідне рішення, проте ані відповідачем, ані третіми особами такого рішення надано не було, з огляду на що доручення Прем'єр Міністра України від 05.06.2014 не може бути рішенням Кабінету Міністрів України в значенні ст. 5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», оскільки у відповідності до ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» акти Кабінету Міністрів України видаються у формі постанов та розпоряджень, а відтак висновок суду першої інстанції про те, що відповідач у своєму листі від 05.06.2014 виступав як власник орендованого майна або на підставі доручення власника, є безпідставними.

З огляду на вказані обставини, позивач вважає, що за відсутності попередження від власника орендованого майна про його використання для власних потреб, цілісний майновий комплекс ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат» повинен бути зданий в оренду позивача на новий строк після закінчення дії спірного договору оренди як особі, яка має на це переважне право.

Ухвалою від 06.03.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу позивача прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

В судовому засіданні 25.03.2015 представник позивача звернувся до суду з заявою про зміну найменування позивача, в якій повідомив про те, що 10.03.2015 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців проведена державна реєстрація зміни найменування позивача з «Приватного акціонерного товариства «Кримський Титан» на «Приватне акціонерне товариство «Юкрейніан Кемікал Продактс». До вказаної заяви додано належним чином засвідчені копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та статуту ПАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», державну реєстрацію якого проведено 10.03.2015, № запису 3053397

Ухвалою від 25.03.2015 назву позивача змінено з «Приватного акціонерного товариства «Кримський Титан» на «Приватне акціонерне товариство «Юкрейніан Кемікалс Продактс».

Третя особа 4 в судове засідання представників не направила, про причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників третьої особи 4 за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, представники відповідача, третьої особи 1, третьої особи 2, третьої особи 3 та прокуратури проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, прокуратури та третіх осіб 1, 2 3, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

06.09.2004 відповідач як орендодавець та Закрите акціонерне товариство «Кримський титан», назву якого змінено на - Приватне акціонерне товариство «Кримський титан», як орендар уклали договір оренди цілісного майнового комплексу ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат» №586 (далі Договір) (а.с. 15-22 т. 1).

05.11.2004 сторони підписали додатковий договір №742 від 05.11.2004 (а.с. 23-30 т. 1), яким виклали Договір в новій редакції. Крім того, сторонами шляхом укладення додаткових угод вносились зміни до Договору.

Так, згідно з п. 1.1 Договору в редакції додаткового договору № 168 від 24.04.2012 (а.с. 52-55 т.1) відповідач передає, а позивач приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат», склад і вартість якого визначено відповідно до акта оцінки та переліку орендованого майна, складених станом на 29.02.2012, вартість якого становить 239 902 562 грн., у тому числі: основні засоби та інші необоротні матеріальні активи (без капітальних інвестицій) 229 816 376 грн., нематеріальні активи 9 928 186 грн., капітальні інвестиції (незавершене будівництво) 158 000 грн.

Пунктом 2.1 Договору, в редакції додаткового договору №742 від 05.11.2004, визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном підприємства у термін, указаний в Договорі, але не раніше дати погодження відповідачем передавального акта, затвердженого загальними зборами третьої особи 4, підписаного позивачем та комісією з припинення діяльності ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат».

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що позивачу за умовами Договору було передне у користування цілісний майновий комплекс ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат».

Згідно з п. 2.2 договору, в редакції додаткового договору №742 від 05.11.2004, передача цілісного майнового комплексу підприємства в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 10.1 Договору, в редакції додаткового договору №742 від 05.11.2004, Договір укладено строком на 5 років і діє з 06.09.2004 до 05.09.2009 включно.

За змістом п. 10.6 Договору, в редакції додаткового договору №742 від 05.11.2004, продовження дії Договору після закінчення строку його чинності можливе шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Відповідно до п. 10.7 Договору, в редакції додаткового договору №742 від 05.11.2004, чинність Договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації підприємства за участю позивача; загибелі орендованого майна; банкрутства позивача та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Додатковим договором №45 від 24.01.2012 (а.с. 48 50 т. 1) сторони продовжили строк дії Договору до 05.09.2014 включно. Також, сторони домовилися, що моментом продовження договору є 06.09.2009.

Листом №10-16-7070 від 05.06.2014 (а.с. 8 т. 2) відповідач, з посиланням на приписи ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», повідомив позивача про закінчення 05.09.2014 строку дії Договору та припинення його чинності, у зв'язку з наміром власника використовувати майно для власних потреб. На доказ направлення вказаного листа до матеріалів справи долучені опис вкладення, фіскальний чек та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 26-27 т. 2).

Крім того, третя особа 4 листом № 05/06-1с від 05.06.2014 (а.с. 178 т. 1) повідомила позивача про закінчення дії Договору в вересні 2014 року та просила розпочати процес підготовки майна до повернення у зв'язку із закінченням терміну дії Договору. На доказ направлення вказаного листа до матеріалів справи долучено копію експрес-накладної № 9382 (а.с. 179 т. 1).

Водночас, 07.08.2014 позивач направив відповідачу лист №01-02-01/1353 від 07.08.2014 (а.с. 57 т. 1), в якому, з посиланням на приписи ст. 77 ЦК України, повідомив про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди цілісного майнового комплексу ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат» на новий строк. На доказ направлення вказаного листа до матеріалів справи долучено копію опису вкладення та фіскального чеку № 1548 від 07.08.2014 (а.с. 58 т. 1).

Крім того, з листом № 01-02-01/1491 від 19.08.2014 (а.с. 60) позивач направив відповідачу два підписані зі свого боку примірники додаткової угоди до Договору про продовження строку його дії до 05.09.2019 включно та запропонував їх підписати. На доказ направлення вказаного листа до матеріалів справи долучено копію опису вкладення та фіскального чеку № 2335 від 21.08.2014 (а.с. 62 т. 1).

На вказаний лист відповідач відповів листом № 10-16-11954 від 05.09.2014 (а.с. 63-64 т. 1), в якому зазначив про те, що позивача було повідомлено про припинення дії Договору у зв'язку з наміром власника використовувати майно для власних потреб, з огляду на що у відповідача відсутні підстави для розгляду питання позивача щодо наміру скористатися переважним правом на укладення Договору.

Враховуючи обставини, які викладені вище, а саме недосягнення між сторонами згоди щодо продовження строку дії Договору, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд визнати за ним переважне право оренди цілісного майнового комплексу ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат» на новий термін та зобов'язати відповідача підписати додаткову угоду до Договору.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором оренди державного майна, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України, глави 30 Господарського кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частина 1 ст. 759 ЦК України встановлює, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частина 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлює, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Як встановлено судом, Додатковим договором №45 від 24.01.2012 сторони продовжили строк дії Договору до 05.09.2014 включно та домовилися, що моментом продовження договору є 06.09.2009.

Частиною 1 ст. 285 ГК України встановлено, що орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Зазначені положення кореспондуються з приписами ст. 777 Цивільного кодексу України, частиною 1 якої встановлено, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Частинами 2, 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що:

- у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 2);

- після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору (ч. 3).

Пунктом 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» встановлено, що:

- статтею 285 ГК України, статтею 777 ЦК України, частиною третьою статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» наявність у орендаря передбаченого переважного права, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий строк, якому відповідає обов'язок орендодавця щодо укладення такого договору, є підставою для обов'язкового укладення відповідного договору оренди згідно із законом за наявності обставин, зазначених у відповідних законодавчих приписах;

- отже, вирішуючи такі спори, господарські суди мають з'ясовувати наявність у орендаря переважного права на укладення договору оренди на новий строк з урахуванням наявності чи відсутності обставин, з якими закон пов'язує виникнення такого права, а також вчинення кожним з учасників спірних правовідносин певних дій на виконання вимог закону. При цьому судам слід також з'ясовувати, чи належним чином орендар виконував зобов'язання за договором;

- судом також мають досліджуватися обставини, пов'язані з наміром власника використовувати для власних потреб майно, стосовно якого виник спір, в тому числі наявність доказів, які однозначно свідчать про відповідний намір.

Отже, позивач як орендар має переважне право на укладення договору оренди державного майна на новий строк за інших рівних умов, та за відсутності обставин, коли власник має намір використовувати орендоване майно для власних потреб.

З матеріалів справи слідує, що листом №10-16-7070 від 05.06.2014 відповідач, в порядку, встановленому ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», повідомив позивача про закінчення 05.09.2014 строку дії Договору та вказав про намір власника використовувати орендоване майно у власних потребах, що зумовлює припинення чинності Договору. Вказаний лист направлений на адресу позивача 05.06.2014, і колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що чинне законодавство не пов'язує факт повідомлення з датою отримання позивачем такого повідомлення.

При цьому, посилання позивача на те, що відповідне повідомлення мало надсилатися не відповідачем, а третьою особою 4 як власником спірного майна, до уваги колегією суддів не приймаються з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України №373 від 28.03.1998 «Про створення Державної акціонерної компанії «Українські поліметали» затверджено перелік державних підприємств, майно яких передається до статутного фонду третьої особи 4, до якого входило ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат».

Пунктом 7 вказаної постанови визначено, що майно державних підприємств, яке передається до статутного фонду третьої особи 4, перебуває у державній власності до прийняття згідно із законодавством спеціального рішення про приватизацію.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази проведення приватизації ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат» або прийняття відповідного рішення про приватизацію, суд першої інстанції дійшов обгрнутованого висновку про те, що спірний майновий комплекс перебуває саме у державній власності, а не у власності будь-якої іншої особи, в тому числі і третьої особи 4.

Частина 1 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлює, що орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

Указом Президента України «Про заходи щодо забезпечення розвитку виробництва двоокису титану та підвищення ефективності використання виробничих потужностей підприємств із видобутку ільменітової руди» №765/2014 від 07.07.2004, серед іншого, постановлено Кабінету Міністрів України вжити в установленому порядку заходів щодо підвищення ефективності діяльності підприємств із виробництва двоокису титану та видобутку ільменітової руди, в тому числі забезпечити передачу Фонду державного майна України у місячний строк Вільногірського державного гірничо-металургійного комбінату, Іршанського державного гірничо-збагачувального комбінату, а також інших активів Державної акціонерної компанії «Українські поліметали», пов'язаних із технологічним процесом видобування ільменітової руди.

Враховуючи, що спірний цілісний майновий комплекс був переданий до сфери управління відповідача, саме до його компетенції як особи, уповноваженої на управління спірним майном та як орендодавця за Договором, відносилось направлення повідомлення про відмову у продовженні терміну дії Договору.

Статтею ст. 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» встановлено, що управління об'єктами державної власності це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» визначено, що об'єктами управління державної власності є, зокрема, майно, яке передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям, а також державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Згідно з п.п. 2 вказаної статті Кабінет Міністрів України, зокрема, встановлює порядок передачі об'єктів державної власності суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Отже, повноваження стосовно передачі об'єктів державної власності в управління суб'єктам управління об'єктами державної власності здійснюється Кабінетом Міністрів України на підставі Закону України «Про управління об'єктами державної власності».

З листа відповідача №10-16-7070 від 05.06.2014 слідує, що припинення чинності Договору після закінчення строку дії мало відбутися згідно доручення Прем'єр-міністра України №15037/10/1-14 від 05.06.2014, яке також було направлено на адресу позивача разом з вказаним листом.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що спірний майновий комплекс після закінчення строку дії Договору був переданий в оренду іншій особі, так само як і доказів здійснення власником будь-яких дій щодо передачі спірного майнового комплексу в оренду будь-якій особі, що підтверджує факт реальності намірів власника спірного цілісного майнового комплексу на його використання після закінчення строку дії Договору у власних потребах.

Щодо посилань позивача на те, що його переважне право було порушено тим, що після закінчення терміну дії Договору орендоване майно передано третій особі 3 на праві господарського відання слід зазначити таке.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1074 від 06.09.2014 (а.с. 65-66 т. 1) спірний цілісний майновий комплекс закріплений за третьою особою 3 на праві господарського відання.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 ГК України держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

За змістом ч. 1 ст. 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

В розумінні приписів чинного законодавства України правова природа правовідносин з передання майна в оренду та в господарське відання є різною, і передача спірного майна в господарське відання не може свідчити про здійснення власником дій щодо передачі спірного майнового комплексу в оренду.

Частина 1 та 2 ст. 319 ЦК України встановлюють, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та те, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а отже, держава як власник спірного майна може вчиняти щодо такого майна будь-які незаборонені законом дії, зокрема закріпити таке майно за третьою особою 3 особі на праві господарського відання, що не є орендою в розумінні приписів чинного законодавства України.

Виходячи зі змісту приписів ст. 77 ЦК України, орендар має переважне право на укладення договору оренди державного майна на новий строк за інших рівних умов, тобто, при переданні майна в оренду іншим особам.

Як встановлено судом, у спірному випадку докази здійснення власником будь-яких дій щодо передачі спірного майнового комплексу в оренду будь-якій особі відсутні, в той час як наявні докази реальності намірів власника щодо використання спірного цілісного майнового комплексу у власних потребах, що виключає реалізацію позивачем його переважного права на продовження дії Договору як орендаря.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрнутованого висновку про безпідставність посилань позивача на наявність у нього переважного права на укладання договору оренди спірного майна на новий строк, якому відповідає обов'язок орендодавця на укладення такого договору, оскільки умови для реалізації позивачем свого переважного права на укладення договору оренди спірного майна не настають за відсутності доведення обставин щодо наявності у власника наміру чи вчинення ним певних дій стосовно укладення договору оренди цього майна з певною особою.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання за позивачем переважного права оренди цілісного майнового комплексу ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат» на новий термін та зобов'язання відповідача підписати додаткову угоду до договору оренди цілісного майнового комплексу ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат» №586 від 06.09.2004, що була надіслана позивачем 19.08.2014 за вих. № 01-02-01/1491, а відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

При цьому, судом першої інстанції обгрунтовано не прийнято до уваги доводи позивача про протиправність відмови відповідача укласти з позивачем договір оренди спірного цілісного майнового комплексу на новий термін з огляду на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2014 у справі № 826/12320/14, оскільки вказане судове рішення не набрало законної сили станом на час прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/20700/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Приватне акціонерне товариство «Юкрейніан Кемікал Продактс».

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/20700/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.02.201514 у справі № 910/20700/14 залишити без змін.

3. Повернути до господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/20700/14.

Повний текст постанови складено: 30.03.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій