РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015Справа №910/6823/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПСМ БУД"

До Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі філії "Центральне РУ "АТ "Банк Фінанси та кредит"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя: Лиськов М.О.

Представники:

від позивача: Терновий Р.Б. (дов. від 20.02.2015)

від відповідачів: не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 06.04.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПСМ БУД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі філії "Центральне РУ "АТ "Банк Фінанси та кредит" про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.2015. порушено провадження у справі №910/6823/15-г та призначено справу до розгляду на 06.04.2015

03.04.2015 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 06.04.2015, представник позивача з'явився надав пояснення по суті справи.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПСМ БУД" та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" в особі філії "Центральне РУ "АТ "Банк Фінанси та кредит" укладено Договір розрахунково-касового обслуговування № 51559 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору банк відкриває клієнту поточний рахунок № 8701 в гривнях та зобов'язується здійснювати його (їх) розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків і порядку і на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п.2.1 Договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Відповідно до п.3.3.3. Договору банк зобов'язався здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків у визначений внутрішніми документами банка робочий час, крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів.

Відповідно до п.3.1.1 Договору сторони передбачили право банку використовувати грошові кошти на рахунках, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно пункту 2.2. Договору списання банком грошових коштів з рахунків клієнта здійснюється за його дорученням, або без доручення, у випадках передбачених законом.

Судом встановлено, що позивачем було подано відповідачу платіжні доручення від 21.01.2015 на суму - 4 070, 57 Євро; від 21.01.2015 на суму - 929,43 Євро; платіжного доручення № 7/2 від 27.01.2015 на суму - 381,50 Євро; № 7/3 від 28.01.2015 на суму - 50 000, 00 Євро; № 7/4 від 30.01.2015 на суму - 1000,00 Євро; №7/5 від 02.02.2015 на суму - 621, 18 Євро; № 7/6 від 05.02.2015 на суму - 1 689, 49 Євро; № 8/1 від 05.02.2015 на суму - 3 310,51 Євро; № 8/2 від 06.02.2015 на суму 3 329,68 Євро; та № 8/3 від 09.02.2015 на суму - 2 749, 81 Євро.

Проте, позивач вказує, що банк, в порушення умов Договору, не виконав платіжні доручення, не зважаючи на достатній залишок грошових коштів на поточному рахунку клієнта, що стало підставою звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до п. 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Пунктом 8.4. Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", передбачено, що міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Згідно з п. 1.12 "Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої постановою Правління Національного банку України від 20.01.2004 № 22, банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: "Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку"; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.

Платник/стягувач, отримавши повідомлення банку, для забезпечення своїх прав щодо розрахунків може вжити заходів відповідно до законодавства України.

Як встановлено судом, позивачем було подано відповідачу платіжні доручення: від 21.01.2015 на суму - 4 070, 57 Євро; від 21.01.2015 на суму - 929,43 Євро; платіжного доручення № 7/2 від 27.01.2015 на суму - 381,50 Євро; № 7/3 від 28.01.2015 на суму - 50 000, 00 Євро; № 7/4 від 30.01.2015 на суму - 1000,00 Євро; №7/5 від 02.02.2015 на суму - 621, 18 Євро; № 7/6 від 05.02.2015 на суму - 1 689, 49 Євро; № 8/1 від 05.02.2015 на суму - 3 310,51 Євро; № 8/2 від 06.02.2015 на суму 3 329,68 Євро; та № 8/3 від 09.02.2015 на суму - 2 749, 81 Євро.

На момент звернення до суду з даним позовом відповідачем не було здійснено за поданими платіжними дорученнями перерахування коштів у встановлений законом строк, а також, всупереч п. 1.12 "Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", не повідомлено позивача про причини невиконання платіжних доручень.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до статті 1089 Цивільного кодексу України, за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/8976, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Відповідно до ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до статті 1089 Цивільного кодексу України, за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Відповідно до ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Як встановлено в ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, способами захисту порушеного права може зокрема бути примусове виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зважаючи на наведене вище, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується наявність на рахунку позивача грошових коштів достатніх для виконання розпоряджень про списання станом на момент їх подання, відповідачем не надано доказів на підтвердження виконання платіжного доручення позивача, суд приходить до висновку, що позов про зобов'язання виконати платіжні доручення від 21.01.2015 на суму - 4 070, 57 Євро; від 21.01.2015 на суму - 929,43 Євро; платіжного доручення № 7/2 від 27.01.2015 на суму - 381,50 Євро; № 7/3 від 28.01.2015 на суму - 50 000, 00 Євро; № 7/4 від 30.01.2015 на суму - 1000,00 Євро; №7/5 від 02.02.2015 на суму - 621, 18 Євро; № 7/6 від 05.02.2015 на суму - 1 689, 49 Євро; № 8/1 від 05.02.2015 на суму - 3 310,51 Євро; № 8/2 від 06.02.2015 на суму 3 329,68 Євро; та № 8/3 від 09.02.2015 на суму - 2 749, 81 Євро, на загальну суму 23082,17 Євро підлягає задоволенню.

Судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі філії "Центральне РУ "АТ "Банк Фінанси та кредит" (01133,м.Київ,вул.Щорса, буд.31; ідентифікаційний код 25745867) переказати згідно платіжних доручень від 21.01.2015; від 21.01.2015; № 7/2 від 27.01.2015; № 7/3 від 28.01.2015; № 7/4 від 30.01.2015; №7/5 від 02.02.2015; № 7/6 від 05.02.; № 8/1 від 05.02.2015; № 8/2 від 06.02.2015; та № 8/3 від 09.02.2015, кошти у розмірі:

- 23 082 (двадцять три тисячі вісімдесят дві) Євро 17 центів.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі філії "Центральне РУ "АТ "Банк Фінанси та кредит" (01133,м.Київ,вул.Щорса, буд.31; ідентифікаційний код 25745867) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПСМ БУД» (04111,м.Київ,вул.Щербакова, буд.52, прим.429; ідентифікаційний код 39335429) 16 188 (шістнадцять тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 73 коп судового збору.

4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.04.2015

Суддя М.О. Лиськов