КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа№ 910/25472/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання Шлончаку Д.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Гапанович С.В. (довіреність від 12.03.2015 №11);

від третьої особи: не з'явилися,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ПРОЕКТНЕ

ПІДПРИЄМСТВО «ДИЗАЙН ТА АРХІТЕКТУРА МОЛОДИХ

АВТОРІВ»

на рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2014

у справі № 910/25472/14 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-

ПРОЕКТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ДИЗАЙН ТА АРХІТЕКТУРА

МОЛОДИХ АВТОРІВ»

до публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання кредитного договору № КЛ/14/3-34 недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.12.2014 у справі № 910/25472/14 в задоволенні позову ТОВ «НАУКОВО-ПРОЕКТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ДИЗАЙН ТА АРХІТЕКТУРА МОЛОДИХ АВТОРІВ» (далі - ТОВ «НПП «ДИЗАЙН ТА АРХІТЕКТУРА МОЛОДИХ АВТОРІВ») відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2014 у справі № 910/25472/14 та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 у справі № 910/25472/14 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «НПП «ДИЗАЙН ТА АРХІТЕКТУРА МОЛОДИХ АВТОРІВ» до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін на 23 лютого 2015 року.

Ухвалою від 23.02.2015 розгляд апеляційної скарги відкладено на 18 березня 2015 року.

В судовому засіданні 23 лютого 2015 року представник позивача надав усні пояснення, якими підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити.

Представник третьої особи надав пояснення, якими заперечив проти доводів, викладених в скарзі, та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Аналогічні пояснення надав суду представник відповідача в судовому засіданні 18 березня 2015 року.

Представники позивача і третьої особи в судове засідання 18 березня 2015 року не з'явилися, третя особа про причини неявки її представника в судове засідання колегію суддів апеляційної інстанції не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлена належним чином, про що свідчить відповідна розписка, яка наявна у справі.

Від позивача 16 березня 2015 року надійшло до суду апеляційної інстанції клопотання від 16.03.2015 вих. № 16/03/15/1-1 про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням представника ТОВ «НПП «ДИЗАЙН ТА АРХІТЕКТУРА МОЛОДИХ АВТОРІВ» в іншому судовому засіданні. Вказане клопотання колегією суддів відхилено, з тієї підстави, що позивач не позбавлений можливості направити в судове засідання з розгляду його апеляційної скарги іншого представника або керівника підприємства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для розгляду апеляційної скарги ТОВ «НПП «ДИЗАЙН ТА АРХІТЕКТУРА МОЛОДИХ АВТОРІВ» за відсутності представників позивача і третьої особи.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24 лютого 2014 року між ПАТ «ТЕРРА БАНК», як кредитором, та ТОВ «НПП «ДИЗАЙН ТА АРХІТЕКТУРА МОЛОДИХ АВТОРІВ», як позичальником, укладено кредитний договір № КЛ/14/3-34 (далі - Договір), відповідно до якого кредитор відкриває позичальникові відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 139800000,00 грн, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, встановленого в п. 1.3 цього Договору, в розмірі 24 % річних, та сплатити інші платежі, передбачені цим Договором.

Відповідно до положень п. 1.3. Договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі: в строки (терміни) по 24 грудня 2014 року (включно).

Згідно з п. 2.1 Договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень від 28.02.2014 № 1) кредит забезпечується усім належним позичальнику майном та майновими правами на грошові кошти в сумі 3300000,00 грн відповідно до договору застави майнових прав від 28.02.2014 № МП/14/7-34, укладеним між ПАТ «ТЕРРА БАНК» та ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «ВСЕСВІТ».

В забезпечення виконання зобов'язань за Договором, 28 лютого 2014 року між ПАТ «ТЕРРА БАНК», як заставодержателем, та ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «ВСЕСВІТ», як заставодавцем, укладено договір застави майнових прав № МП/14/7-34, відповідно до п 2.1 якого предметом застави є майнові права на грошові кошти, які належать заставодавцеві за договором банківського вкладу (депозиту) від 28.02.2014 № 02/Д/14/02-34 «Пунктуальний», укладеного між заставодавцем та ПАТ «ТЕРРА БАНК», строком дії до 27 лютого 2015 року на суму 30000000,00 грн. З урахуванням того, що майнові права по договору банківського вкладу (депозиту) від 28.02.2014 № 02/Д/14/02-34 передаються в заставу частково, сторони оцінили (визначили заставну вартість) предмета застави в сумі 3300000,00 грн.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним кредитного договору від 24.02.2014 № КЛ/14/3-34. На думку позивача, відповідач уклав кредитний договір, умови якого передбачають надання третій особі переваг, в порівнянні з іншими позичальниками, оскільки видав незабезпечений кредит, у зв'язку з чим, в силу приписів ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вказаний правочин є нікчемним, а тому позивач просить суд визнати його недійсним.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У пункті 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення названого Кодексу щодо позики.

Відповідно до частини 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 518 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» до категорії неплатоспроможних».

21 серпня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ТЕРРА БАНК», відповідно до якого в ПАТ «ТЕРРА БАНК» з 22 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, а саме з 22 серпня по 22 листопада 2014 року, яку в подальшому рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 № 122 було продовжено до 22 грудня 2014 року, включно.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2014 № 148 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ТЕРРА БАНК» - Ірклієнка Юрія Петровича.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2014 № 159 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ТЕРРА БАНК».

Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Так, відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 38 Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно з ч. 4. ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що обов'язок щодо забезпечення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» покладено на уповноважену особу Фонду. Крім того, порядок вчинення Уповноваженою особою Фонду зазначених дій також чітко регламентований Законом і не підлягає застосуванню будь-яким іншим суб'єктом відповідних правовідносин, крім Уповноваженої особи.

Позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували порушення чи оспорювання його прав та охоронюваних законом інтересів укладенням кредитного договору, з умовами якого на момент його підписання він погоджувався, не довів належними доказами, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, з наявністю яких закон пов'язує визнання правочину недійсним.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2014 у справі № 910/25472/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ПРОЕКТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ДИЗАЙН ТА АРХІТЕКТУРА МОЛОДИХ АВТОРІВ» на рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2014 у справі № 910/25472/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2014 у справі № 910/25472/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/25472/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

О.І. Лобань

Повний текст постанови складено 27 березня 2015 року.