ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 березня 2015 року Справа № 5028/12/106/2011

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Чернова Є.В., Запорощенка М.Д., Катеринчук Л.Й., Коробенка Г.П., Удовиченка О.С.,
розглянувши заяву Заступника Генерального прокурора України
про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20.08.2014
Верховним Судом України у справі №5028/12/106/2011
за позовом Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України
доФедерації профспілкових організацій Чернігівської області Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Гарантія" Виконавчого комітету Чернігівської області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Комунальне підприємство "Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Чернігівської обласної ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 Федерація професійних спілок України
про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі - продажу, визнання права власності на нерухоме майно та витребування його з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 20.12.2011 позов Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України задоволено частково.

Позовні вимоги до Виконавчого комітету Чернігівської міської Ради в частині визнання незаконним рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської Ради міської Ради № 173 від 20.07.2001 задоволено частково, визнано незаконним рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської Ради № 173 від 20.07.2001 в частині надання дозволу на оформлення свідоцтва про право власності Раді Федерації профспілкових організацій Чернігівської області на будівлю літера А-4, загальною площею 4 110,2 кв.м., гаражі літерою Б-1, Б2-1, Б3, площею 402,5 кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5, у м. Чернігові; провадження у справі в частині позовних вимог до Виконавчого комітету Чернігівської міської Ради та Федерації профспілкових організацій Чернігівської області щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності від 21.08.2001, видане Раді Федерації профспілкових організацій Чернігівської області на будівлю літера А-4, загальною площею 4 110, 2 кв.м., гаражі літерою Б-1, Б1-1, Б2-1, Б3, площею 442, 2 кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5, у м. Чернігові припинено; в решті позовних вимог до Виконавчого комітету Чернігівської міської Ради щодо визнання незаконним рішення виконавчого комітету Чернігівської міської Ради № 173 від 20.07.2001 в частині надання дозволу на оформлення свідоцтва про право власності Раді Федерації профспілкових організацій Чернігівської області на гаражі літера Б1-1, площею 39,7 кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5, у м. Чернігові відмовлено; позовні вимоги до Федерації профспілкових організацій Чернігівської області та Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" щодо визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково; визнано за державою Україна в особі Фонду державного майна України право власності на будівлю літера А-4, загальною площею 4 110, 2 кв.м., гаражі літерою Б-1, Б2-1, Б3, площею 402, 5 кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5, у м. Чернігові; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 09.10.2001, укладений між Федерацією профспілкових організацій Чернігівської області та Відкритим акціонерним товариством Страховим товариством "Гарантія" про продаж частини нежитлового приміщення нежитлової будівлі за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, 5, яка складається з частини підвалу загальною площею 143, 9 кв.м. (з літ. 1-3 по літ. 1-8), частини першого поверху загальною площею 304, 4 кв.м. (з літ.1 по літ.20), сходів площею 17, 9 кв.м. (літ.1-1), будівельний об'єм - 2 263 кв.м.; витребувано з чужого незаконного володіння Федерації профспілкових організацій Чернігівської області та передано Фонду державного майна України будівлю літера А-4, загальною площею 3 644 кв.м., гаражі літерою Б-1, Б2-1, Б3, площею 402, 5 кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5, у м. Чернігові; витребувано з чужого незаконного володіння Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" та передано Фонду державного майна України частину нежитлового приміщення нежитлової будівлі загальною площею 466, 2 кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5, м. Чернігів, яка складається з частини підвалу загальною площею 143,9 кв.м. (з літ. 1-3 по літ. 1-8), частини першого поверху загальною площею 304, 4 кв.м. (з літ. 1 по літ. 20), сходів площею 17, 9 кв.м. (літ. 1-1), будівельний об'єм - 2 263 кв.м.

У задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності за державою Україна в особі Фонду державного майна України на гараж площею 39,7 кв. метрів, за адресою: вул. Шевченка, 5, м. Чернігів та витребування його із чужого незаконного володіння відмовлено; у задоволенні позовних вимог щодо витребування із чужого незаконного володіння Федерації профспілкових організацій Чернігівської області частини будівлі літера А-4 площею 466, 2 кв. метри відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2014 рішення господарського суду Чернігівської області від 20.12.2011 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.08.2014 у даній справі касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2014 у справі № 5028/12/106/2011 - без змін.

Заступник Генерального прокурора України звернувся із заявою про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 20.08.2014 у даній справі, в якій заявник просить скасувати зазначену постанову, а справу направити на новий касаційний розгляд.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 16.11.2011 у справі №4/5027/643/2011, від 05.08.2014 у справі №910/993/14, від 07.10.2014 у справі №5004/2011/11, від 16.12.2014 у справі №5002-5/3128-2011 та від 19.02.2015 у справі №5028/12/107/2011, мотивовано неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції норм матеріального права, внаслідок чого, як стверджує заявник, ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, колегія суддів вважає необхідним допустити справу до провадження Верховного Суду України з таких підстав.

Відповідно до статті 11116 ГПК України заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах, або встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

У постанові від 20.08.2014 у справі №5028/12/106/2011, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про: визнання за державою права власності на спірне майно; визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу вказаного майна; витребування спірного майна у власність держави з незаконного володіння. При цьому, суд касаційної інстанції зазначив про те, що Закон України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України", постанова Верховної Ради України "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" № 3943-ХІІ від 04.02.1994, постанова Верховної Ради Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" № 506 від 29.11.1990 (на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку, що саме Фонд державного майна України, який тимчасово був уповноважений державою здійснювати функції щодо управління майном громадських організацій колишнього Союзу РСР, що розташоване на території України, мав розпоряджатись спірним нерухомим майном як загальнодержавним), не поширювались на профспілкові організації Федерації профспілок України.

Водночас у постанові від 05.08.2014 у справі №910/993/14, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову щодо визнання права власності держави з огляду на відсутність доказів надання уповноваженим державним органом згоди на відчуження спірного майна. Даного висновку суд касаційної інстанції дійшов з урахуванням того, що Федерація незалежних профспілок України, яку було створено на базі профспілкових громадських об'єднань, є об'єднанням союзного підпорядкування, а тому, з урахуванням пункту 1 постанови Верховної Ради України № 3943 -XII від 04.02.1994, майно підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування (у тому числі спірне майно) є державною власністю та крім того, правовий режим майна, збудованого за державні кошти в 1981 році, не змінювався та не міг змінитися лише у зв'язку із створенням Федерації незалежних професійних спілок України та включення його в перелік переданого Федерації майна.

У постанові від 16.11.2011 у справі №4/5027/643/2011, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції також дійшов висновку про те, що майно, яке було передано ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" Федерацією незалежних профспілок України як внесок до статутного фонду, є державною власністю у зв'язку з чим відповідач - 1 (ЗАТ "Укрпрофоздоровниця") не мало права без згоди Фонду державного майна України передавати державне майно у власність відповідачу -2.

У постанові від 07.10.2014 у справі №5004/2011/11, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції виходив з того, що спірне майно, яке перебувало у віданні Української республіканської Ради профспілок та в подальшому було передано до статутного фонду відповідача-3 (ПАТ "Укрпрофтур"), є державною власністю і повноваження щодо управління майном державної власності, в тому числі і спірним майном, покладено на Фонд державного майна України, а тому відповідач-3 не міг набути право власності на спірне майно від Федерації незалежних профспілок України, оскільки у останнього відсутнє право власності на спірне майно та законні підстави на розпорядження ним.

У постанові від 16.12.2014 у справі №5002-5/3128-2011, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову щодо визнання недійсними рішень виконкому про передачу нерухомого майна у власність ЗАТ "Укрпрофоздорвониця", договору оренди нерухомого майна та зобов'язання повернути державі в особі ФДМУ нерухоме майно, отримане за спірним договором з огляду на те, що санаторно-курортні заклади, які відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР № 606 від 23.04.1960 було передано у відання профспілок, у тому числі - санаторій "Курпати", який був переданий у відання Українській республіканській Раді профспілок, правонаступником якої є Федерація професійних спілок України, залишалися і є державною власністю. Даного висновку суд касаційної інстанції дійшов з урахуванням того, що законодавець передбачив, що внаслідок передачі майнових комплексів у відання Української республіканської Ради профспілок, правонаступником якої після розпаду СРСР стала рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому - Федерація професійних спілок України, форма їх власності не змінюється і передане майно залишається у власності держави.

У постанові від 19.02.2015 у справі №5028/12/107/2011, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання за державою Україна в особі Фонду державного майно права власності на спірний об'єкт та визнання незаконним рішення виконкому в частині надання дозволу на оформлення свідоцтва про право власності Раді Федерації профспілкових організацій, оскільки Законом України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" від 10.09.1991 встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України; законодавчі положення аналогічного змісту, в подальшому, були закріплені у постановах Верховної Ради України "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" від 10.04.1992 та "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" від 04.02.1994, у зв'язку з чим доводи відповідача про незалежність Федерації незалежних професійних спілок України та передачу їй Всезагальною Конфедерацією профспілок СРСР майна, зокрема і спірного об'єкту, не можуть оцінюватись судом як підстава незастосування щодо спірного об'єкту законодавчих положень про встановлення державної форми власності на такий об'єкт.

Таким чином, зі змісту наведених постанов вбачаються ознаки неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення суду касаційної інстанції у подібних правовідносинах, що є підставою для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

Допустити справу №5028/12/106/2011 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя Є. Чернов
Судді М. Запорощенко
Л. Катеринчук
Г. Коробенко
О. Удовиченко