КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа№ 910/27221/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

За участю представників:

від ПАТ «Придніпровський ремонтно-механічний завод»: Афанасьєва Н.Г. - представник за довіреністю,

від ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал»: Андрієвська О.В. - представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015р.

у справі №910/27221/14 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Придніпровський ремонтно-механічний завод"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення 115 104,24 грн. та зобов'язання вчинити дії

та за зустрічним позовом про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 83 806,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Придніпровський ремонтно-механічний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення суми збитків, які складаються з суми несплаченої продукції по специфікації № 3 до договору № 23/4-2011 від 11.07.2011 в розмірі 24 924,24 грн. та невиконаних послуг по механічній обробці та балансуванням двох коліс робочого насосу 40В16М по специфікації № 4 до договору № 23/4-2011 від 11.07.2011 в розмірі 90 180,00 грн. та зобов'язання підписати та повернути акт прийому-передачі продукції № 0000054 від 14.06.2012, видаткову накладну № РМ-0216 від 14.06.2012 та видаткову накладну № РМ-0536 від 30.12.2011.

Заперечуючи проти первісного позову, Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" заявило зустрічний позов про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 83 806,56 грн. Зазначені кошти є передоплатою, що були сплачені за договором № 23/4-2011 від 11.07.2011, проте роботи повністю не виконано і на даний час строк дії договору № 23/4-2011 від 11.07.2011 закінчився.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2015р. у справі №910/27221/14 первісний позов Національного спортивного комплексу "Олімпійський" задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Публічного акціонерного товариства "Придніпровський ремонтно-механічний завод" 115 104,24 грн. збитків, 3 520,08 грн. витрат по сплаті судового збору.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" підписати та повернути Публічному акціонерному товариству "Придніпровський ремонтно-механічний завод" акт прийому-передачі продукції № 0000054 від 14.06.2012, видаткову накладну № РМ-0216 від 14.06.2012, видаткову накладну № РМ-0536 від 30.12.2011.

В задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні первісних позовних вимог, а зустрічні - задовольнити, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Публічним акціонерним товариством "Придніпровський ремонтно-механічний завод" надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до ст.99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2011р. між Публічним акціонерним товариством "Придніпровський ремонтно-механічний завод", як виробником, та Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", як замовником, був укладений договір № 23/4-2011 (№ 37/05/14-11) (далі - Договір), відповідно до умов якого виробник зобов'язався виготовити, скомплектувати та поставити замовнику продукцію, відповідно до Специфікацій до договору (додатки до договору № 1-4), що є його невід'ємною частиною, а замовник зобов'язався прийняти та сплатити вироби у встановлені договором строки.

У відповідності до умов Договору та Специфікації № 1 виробник зобов'язувався розробити конструкторську документацію на робоче колесо насосу 40В16М, а замовник зобов'язувався здійснити 100% передоплату. Вартість документації становить 30 000,00 грн.

Згідно із Специфікацією № 2 виробник зобов'язався виготовити модельну оснастку у відповідності з конструкторською документацією на робоче колесо насосу 40В16М, вартість якої становить 25 650,00 грн.

Як свідчить платіжне дорученням № 1764 від 13.07.2011 замовник перерахував на рахунок виробника кошти в розмірі 45 000,00 грн. з призначенням платежу "за виконання робіт згідно дог. № 37/05/14-11".

Факт прийняття конструкторської документації замовником підтверджується актом здачі-прийняття робіт № РМ-0000110 від 26.08.2011, а виготовлення модельної оснастки - видатковою накладною № РМ-0536 від 30.12.2011.

Згідно зі Специфікацією № 3 вартість двох коліс насосу 40В16М становить 83 080,80 грн.

Крім того, Специфікацією № 4 сторони передбачили надання виробником послуг з механічної обробки та балансування двох коліс насосу 40В16М вартістю 90 180,00 грн.

В подальшому, замовник платіжним дорученням № 2257 від 06.09.2011р. перерахував на рахунок виробника кошти в розмірі 68 806,56 грн.

Як вбачається з первісної позовної заяви, виробник перераховані замовником у загальній сумі 83 806,56 грн. зарахував наступним чином: 30 000,00 грн. за розробку конструкторської документації на робоче колесо насосу 40В16М (Специфікація - додаток № 1 до договору); 25 650,00 грн. за виготовлення модельної оснастки на робоче колесо насосу 40В16М (Специфікація - додаток № 2 до договору); 58 156,56 грн., що становить 70 % від суми вартості двох коліс насосу 40В16М (Специфікація - додаток № 3 до Договору).

За твердженнями виробника, останній виготовив для замовника два колеса насосу 40В16М загальною вартістю 83 080,80 грн. і здійснив механічну обробку та балансування двох коліс насосу 40В16М вартістю 90 180,00 грн.

14.06.2012р. одне колесо насосу 40В16М було доставлено замовнику перевізником ПП "Реджина", що підтверджується товарно-транспортною накладною № ТТН-0216.

21.06.2012р. виробник направив замовнику листа за № 553-03/1 про готовність відвантаження другого колеса.

06.08.2012 на адресу замовника повторно був направлений лист № 721-01/8 від 06.08.2012 про прийняття другого колеса, проведення повного розрахунку за Договором згідно зі специфікаціями - додаток № 3 і додаток № 4. Замовник вказаний лист залишив без відповіді.

Також, 12.11.2013р. замовнику була відправлена претензія за № 953-01/8 про стягнення збитків, нанесених в результаті неналежного виконання зобов'язань по Договору № 23/4 від 11.07.2011, про зобов'язання підписати акт виконаних робіт та повернення товаросупровідних документів по Договору, яка залишена без розгляду.

Під час розгляду справи судом було з'ясовано, що замовник одержав одне робоче колесо насосу 40В16М, проте вважає його таким, що не відповідає кресленням та зразку робочого колеса, наданих на початку виконання робіт. Тобто, замовник зазначає про поставку йому одного робочого колеса насосу 40В16М неналежної якості, що, на його думку, є порушенням умов Договору зі сторони виробника та відповідно не породжує в нього обов'язку по оплаті неякісного товару. Друге робоче колесо насосу 40В16М замовник не отримував.

У відповідності до п. 6.1, 6.2 Договору приймання-передача виробів по кількості та якості проводиться у відповідності з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення по кількості, Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженими Держарбітражем в 1965 та 1966 роках.

Зазначеними Інструкціями передбачається складення актів продукції по кількості та якості який має бути підписаний всіма особами, що приймали участь прийнятті продукції. При цьому особа, яка незгодна зі змістом акту зобов'язана підписати акт з зауваженнями про не згоду та викласти свої зауваження.

Умовами п. 5.2 Договору передбачено право замовника здійснювати повну перевірку виробів на якість та комплектність в момент приймання-передачі виробів та в присутності представників виробника.

Пунктом 5.3 Договору сторони погодили, що претензії по недолікам в частині комплектності або якості поставлених виробів пред'являють замовником не пізніше 45 днів з моменту поставки виробу з обов'язковим доданням рекламаційного акту. Рекламаційний акт складається з обов'язковою участю представника виробника або осіб уповноважених виробником для такої цілі.

В матеріалах справи наявний акт рекламації без номеру та дати, який складений та підписаний комісією за участю представників ПАТ "АК "Київводоканал" в якому зазначено, що за наслідками обстеження робочого колеса до насосного агрегату марки 40В16М встановлено виявлено дефект: невідповідність геометричних розмірів виготовленого робочого колеса зразку та представленим кресленням суттєво змінило конструкцію нижнього диску колеса.

В поданому акті зазначено, що представник ПАТ "Придніпровський ремонтно-механічний завод" від підпису вказаного акту відмовився. Даний акт не містить зауважень представника виробника.

Проте, доказів в підтвердження того, що даний акт було складено в присутності представника виробника та акт був наданий виробнику на підпис не подано.

В матеріалах справи наявний лист замовника № 1059/05.09-13/2812 від 22.06.2012 адресований виробнику, який містить повідомлення про виявлення дефекту та просив направити представника для складання відповідного акту.

Проте, належних доказів в підтвердження відправлення даного листа виробнику не подано.

Отже, предметом спору у даній справі є відшкодування збитків, завданих виробнику замовником, у зв'язку з не оплатою останнім повної вартості виготовлених двох робочих коліс насосу 40В16М та виконанням послуг з послуг з механічної обробки та балансування двох коліс насосу 40В16М вартістю 90 180,00 грн. Таким чином, загальна сума понесених виробником збитків становить 115 104,24 грн.

В силу статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються : вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною (п. 1 ст. 225 Господарського кодексу України).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою, згідно із ст. 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

Підставою для відшкодування збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої, у тому числі і не отриманого доходу.

Судова колегія погоджується з твердженнями позивача за первісним позовом, що несплачені кошти за виконані роботи в розмірі 115 104,24 грн. є збитками позивача, які мали місце внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем за Договором.

Позивачем за первісним позовом доведено причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача та понесеними позивачем збитками саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов'язання.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення первісних позовних вимог про стягнення з відповідача за первісним позовом 115 104,24 грн. збитків.

Однак, суд першої інстанції приймаючи рішення не врахував, що статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з якими кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу. Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин. Серед переліку наведених статей відсутній такий спосіб захисту права, як зобов'язання до підписання акту прийому-передачі та видаткової накладної, відсутній і механізм виконання такого рішення суду.

Тому, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" підписати та повернути Публічному акціонерному товариству "Придніпровський ремонтно-механічний завод" акт прийому-передачі продукції № 0000054 від 14.06.2012, видаткову накладну № РМ-0216 від 14.06.2012 та видаткову накладну № РМ-0536 від 30.12.2011 підлягає скасуванню.

Таким чином, первісний позов Публічного акціонерного товариства "Придніпровський ремонтно-механічний завод" підлягає частковому задоволенню.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що в п.1 резолютивної частині оскаржуваного рішення зазначено, що первісний позов задоволено Національному спортивному комплексу «Олімпійський», хоча первісний позов було подано Публічним акціонерним товариством "Придніпровський ремонтно-механічний завод". Питання про права та обов'язки Національного спортивного комплексу «Олімпійський» не вирішувалися.

Стосовно зустрічних позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 83 806,56 грн., судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту ст. 1212 Цивільного кодексу України слідує, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

- по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК України).

Отже, вимоги про повернення коштів на підставі вказаної статті можуть висуватися лише у випадку відсутності між сторонами правочину або будь-якої іншої підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, спірні кошти позивачем за зустрічним позовом відповідачу були перераховані на виконання умов договору № 23/4-2011 (№ 37/05/14-11) та використані останнім на виконання умов Договору, тобто на відповідній правовій підставі, що виключає можливість повернення спірних коштів на підставі приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України та застосування вказаної статті до спірних правовідносин.

Зважаючи на вищенаведене, зустрічні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Інші доводи, наведені ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - частковому скасуванню.

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України господарські витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015р. у справі №910/27221/14 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 року у справі №910/27221/14 скасувати частково.

3.Первісний позов Публічного акціонерного товариства "Придніпровський ремонтно-механічний завод" задовольнити частково.

4.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Придніпровський ремонтно-механічний завод" (49127, м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, 8, ) 115 104 (сто п'ятнадцять тисяч сто чотири) грн. 24 коп. збитків, 2 302 (дві тисячі триста дві) грн. 08 коп. судового збору за подачу первісного позову.

5.В іншій частині первісного позову відмовити.

6.В задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» відмовити повністю.

7.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Придніпровський ремонтно-механічний завод" (49127, м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, 8, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, ) 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

8.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

9.Матеріали справи №910/27221/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту постанови 07.04.2015р.

Головуючий суддя П.В. Авдеєв

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов