РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015Справа №910/19437/14

за позовомПублічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" Соловйова Наталія Анатоліївна
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тагол"
простягнення 82 823 799,56 грн.
Судді Пукшин Л.Г. - головуючий

Головатюк Л.Д.

Стасюк С.В.

Представники:

від позивача Гуцул А.Д. - представник за довіреністю № 10/00-41 від 18.03.15;
від відповідачаПросенюк С.М. - представник за довіреністю від 06.10.14

В судовому засіданні 25.03.15 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "Банк Форум" Соловйової Наталії Анатоліївни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тагол" про стягнення 82 823 799,56 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.05.2010 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 12/10/00-КL, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у формі не відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 80523050,00 грн.

За твердженням позивача, в порушення умов договору та норм чинного законодавства, відповідач не виконує свої зобов'язання по договору, а саме не надав документи про здійснення страхування предмету іпотеки та оплату страхових внесків, що є підставою позивачу вимагати дострокове виконання відповідачем свого зобов'язання з повернення кредитних коштів в сумі 79523050,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 300 749,56 грн. поточної заборгованості за нарахованими процентами.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.09.2014 року порушено провадження у справі № 910/19437/14, розгляд справи призначено на 15.10.2014 року.

У судових засіданнях 15.10.2014 та 05.11.2014 за клопотаннями відповідача було оголошено перерви до 05.11.2014 та 19.11.2014 відповідно.

04.11.14 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву в якій проти позову заперечує з наступних підстав. Відповідач зазначає, що відповідно до умов укладеного сторонами договору з урахуванням змін та доповнень, строк повернення кредитних коштів та нарахованих процентів наступає 23.02.15. Відповідач зазначає, що відповідно до п.5.2 договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем обов'язків встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за основним зобов'язанням, а в разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, згідно п.5.2 кредитного договору сторони домовились, що невиконання або неналежне виконання відповідачем зобов'язань, передбачених п.3.3 цього договору є умовами при настанні яких припиняється кредитування позивачем відповідача, а відповідач здійснює повернення отриманих кредитних коштів позивачу, сплачує позивачу проценти за користування кредитними коштами. Для цього, позивач надає під розписку уповноваженій особі або надсилає рекомендованим листом відповідачу письмову вимогу про повернення відповідачем кредитних коштів, сплату ним процентів за користування кредитними коштами з можливим нарахуванням штрафних санкцій та пені. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми, позивач по закінченню 15-ти денного строку з дати надіслання такої вимоги, звертає стягнення на заставлене майно у розмірі наданих кредитних коштів, заборгованості по сплаті процентів, неустойки, збитків та інших витрат позивача, у порядку, визначеному цим договором, договором застави та чинним законодавством України.

У відповідності до п.п. 3.1.2 договору застави відповідач зобов'язаний на період фактичної дії цього договору застрахувати за власний рахунок предмет застави в повному обсязі від всіх ризиків на користь позивача. Проте, відповідач зазначає, що згідно ст. 581 ЦК України, якщо предмет застави не підлягає обов'язковому страхуванню, він може бути застрахований за згодою сторін на погоджену суму, а сторонами за договором застави не погоджено на яку саме суму необхідно застрахувати предмет застави, що унеможливлювало належне виконання відповідачем п.3.1.2 договору застави.

Крім того, відповідач зазначає, строк позовної давності з підстави неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо страхування предмету іпотеки сплив 14.05.13, щодо страхування предмету застави 02.08.13., що є підставою для відмови у позові.

Відповідач зазначає, що умовами п.3.3.11 кредитного договору не визначено яке саме заставлене майно необхідно застрахувати відповідачу до 01.07.14 та відповідно не є коректним та правомірним посилання позивача на цей пункт щодо зобов'язання відповідача здійснити страхування саме предмету іпотеки за договором іпотеки та предмету застави за договором застави, укладених в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.11.2014 за клопотанням відповідача було продовжено строк розгляду спору у справі № 910/19437/14 та оголошено перерву в судовому засіданні до 03.12.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2014 задоволено клопотання відповідача та вирішено здійснити розгляд справи № 910/19437/14 у складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника Голови господарського суду міста Києва від 03.12.2014 справу № 910/19437/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Пукшин Л.Г. (головуючий), Грєхова О.А., Стасюк С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2014 колегією суддів прийнято справу № 910/19437/14 до свого провадження та призначено до розгляду 28.01.2015.

У судове засідання, призначене на 28.01.2015, з'явились представники сторін.

Представник відповідача підтримав подане через канцелярію суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 81 ГПК України, яке обґрунтовує наступним.

22.01.2015 року Вищим адміністративним судом України було прийнято постанову у справі № 826/8107/14 за позовом ЄРНАМІО КОНСАЛТІНГ ЛТД до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за участю третьої особи Національного банку України, за якою визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо затвердження плану врегулювання виведення з ринку ПАТ "Банк Форум" шляхом відчуження всіх або частин активів та зобов'язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії та подальшою ліквідацією, закріплене в п. 1.2. протоколу засідання Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 105/14 від 27.05.2014 року.

Таким чином, ліквідація ПАТ "Банк Форум" є такою, що не відповідає закону та в Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" відсутні повноваження на підписання та подання позовної заяви до суду.

Представник позивача проти поданого клопотання заперечує, оскільки обставини, на які посилається відповідач у своєму клопотанні, не мають належного підтвердження.

У судовому засіданні 28.01.2015 представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для можливості надання відповідних доказів та подав письмове клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою суду від 28.01.2015 було продовжено строк вирішення спору на 15 днів та оголошено перерву в судовому засіданні до 18.02.2015.

16.02.15 через канцелярію суду відповідача надав додаткові документи, а саме судові рішення в адміністративній справі № 826/8107/14 та постанову ВАСУ від 22.01.15 № К/800/46566/14.

В судовому засіданні 18.02.15 суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду з тих підстав, що з постанови ВАСУ від 22.01.15 № К/800/46566/14 не вбачається обмеження повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум", втому числі і щодо підписання та подання позовних заяв від імені позивача.

У судовому засіданні 18.02.2015 було оголошено перерву до 25.02.2015.

Розпорядженням заступника Голови господарського суду міста Києва від 25.02.2015 справу № 910/19437/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Пукшин Л.Г. (головуючий), Головатюк Л.Д., Стасюк С.В.

В судовому засіданні 25.02.15 представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання додаткових доказів по справі.

Колегією суддів було задоволено клопотання представника відповідача та оголошено перерву в судовому засіданні до 25.03.15.

24.03.15 через канцелярію суду відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі, в обґрунтування якого зазначив, що для вірного встановлення фактичних обставин справи по справі, додержання процесуальних норм та прийняття законного і обґрунтованого рішення, вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 910/19437/14 до винесення Окружним адміністративним судом м. Києва рішення (ухвали) про роз'яснення постанови від 26.06.14 у справі № 826/8107/14.

В судовому засіданні 25.03.15 представник відповідача підтримав подане через канцелярію суду клопотання про зупинення провадження по справі, представник позивача проти поданого клопотання заперечував.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд відмовив в його задоволенні, у зв'язку з його необґрунтованістю, а також відсутністю доказів звернення учасників адміністративного процесу до окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.14.

Представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи. Представник позивача проти поданого клопотання заперечував.

Суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, виходячи з наступного.

Нормами ст. 22 ГПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами та зобов'язані добросовісно ними користуватися, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

Добросовісність користування процесуальними правами слід розглядати таким чином, що особи, які беруть участь у справі, не повинні зловживати наданими їм правами.

В силу вимог частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

В свою чергу, ст. 69 ГПК України визначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Суд зазначає, що клопотання відповідача про чергове відкладення розгляду справи має ознаки затягування судового процесу та є ознакою недобросовісного користування відповідачем своїми процесуальними правами.

Представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

12.05.2010 р. між Публічним акціонерним товариством "БАНК ФОРУМ" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Тагол" було укладено Кредитний договір № 12/10/00-КL (далі - кредитний договір), до якого сторонами неодноразово вносились зміни в частині розміру ліміту кредитної лінії, дати повернення кредиту та сплати процентів (додаткові договори від 18.05.10, 16.11.10, 26.07.11, 31.08.11, 25.02.13, 18.02.14).

18.02.2014 р. було внесено останні зміни на підставі Додаткового договору до Кредитного договору № 12/10/00-КL від 12 травня 2010 року (далі - додатковий договір).

Відповідно до п.1.1 кредитного договору з урахуванням змін, внесених додатковим договором, банк надає позичальнику кредитні кошти у формі не відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 80523050 грн 00 коп. (далі - кредитні кошти) для:

- 66046 865,00 грн. для придбання обладнання заводу по виробництву виробів з полікарбонату згідно переліку, яке належить ТОВ «AZ Груп» та знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., сит. Ювілейне, вул. Виробнича, буд.12.

- 2953135,00 грн. для придбання будівель та споруд, які знаходяться на земельній ділянці площе. 1,5 га, які належать ТОВ «Транс-Кредит» та знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., сит. Ювілейне, вул. Виробнича, буд.12.

- 1000000,00 грн. для придбання земельної ділянки площею 1,5 га, яка належить ТОВ «Транс-Кредит» та знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., сит. Ювілейне, вул. Виробнича, буд.12.

- 10 523 050,00 грн. для поповнення обігових коштів та витрат на оформлення договорів купівлі-продажу та договорів іпотеки.

Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору, з урахуванням Додаткового договору від 18 лютого 2014 року, плата за користування кредитними коштами встановлюється у розмірі:

на суму заборгованості, зафіксовану на 18 лютого 2014 року в розмірі 1 (один) процент річних,

на суму кредитних коштів наданих в рамках кредитної лінії з 18 лютого 2014 року до 30 травня 2014 (включно) в розмірі 23 (двадцять три) проценти річних.

Згідно з п. 1.2 Кредитного договору, з урахуванням Додаткового договору від 18 лютого 2014 року, повернення кредитних коштів має бути здійснене позичальником наступним чином:

- сума заборгованості зафіксована 18.02.14 має бути погашена в повному обсязі 23.02.15.

- сума кредитних коштів наданих в рамках ліміту кредитної з 18.02.14 має бути погашена в повному обсязі не пізніше 31.05.14.

Строк дії кредитного договору 23.02.15.

На виконання вимог чинного законодавства України та викладених умов кредитного договору позивач надавав відповідачу кредитні кошти згідно з його заявками, що підтверджується відповідними меморіальними ордерами, копії яких знаходяться в матеріалах справи, що свідчить про виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором перед відповідачем.

12.05.10 в забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений Колєсник С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1730 (далі - договір іпотеки). В договір іпотеки сторонами вносились зміни додатковими договорами від 26.07.11, 07.09.11, 28.03.12, 31.07.13.

Згідно п.1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: завод по виготовленню виробів з полікарбонату та земельна ділянка площею 1,5021 га для виробничих потреб, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., смт. Ювілейне, вул. Виробнича, буд.12.

Крім того, 30.07.10 в забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором між сторонами було укладено договір застави № 135 (далі - договір застави). Відповідно до п.1.2 договору застави предметом застави є майно - технологічне обладнання виробничих ліній та основні засоби «Завод по виготовленню виробів з полікарбонату»

Відповідно до пп. 3.1.1. Договору іпотеки позичальник зобов'язаний на період фактичної дії Договору іпотеки застрахувати за власний рахунок предмет іпотеки в повному обсязі на користь Банку.

Відповідно до пп. 3.1.2. Договору застави позичальник зобов'язаний на період дії Договору застави застрахувати за власний рахунок Предмет застави в повному обсязі від всіх видів ризику на користь Банку.

Відповідно до пп. 3.3.11. Кредитного договору, з урахуванням Додаткового договору від 18 лютого 2014 року, в термін до 01 липня 2014 року (включно) Позичальник зобов'язується застрахувати заставне майно та надати в Банк документи, що підтверджують укладання договору страхування майна та оплату страхових внесків.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором в частині проведення страхування предмету іпотеки та застави, та здійснення оплати страхових внесків, у зв'язку з чим відповідачу було направлено вимогу від 03.09.14 вих. № 6538/4.1 про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором № 12/10/00-КL.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В той же час, як встановлено судом та не заперечується відповідачем, останній в порушення п. 3.1.1. Договору іпотеки, п. 3.1.2. Договору застави та п. 3.3.11 Кредитного договору у строк до 01.07.14 не застрахував заставне майно та не надав позивачу документи, що підтверджують укладання договору страхування майна та оплату страхових внесків.

У відповідності з п. 3.2.3 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п.п. 3.3.6 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ним на письмову вимогу банку у випадках передбачених кредитним договором та договорами, які є забезпеченням виконання зобов'язань по Кредитному договору.

Згідно п.п. 3.4.5 договору іпотеки Банк має право за порушення обов'язків щодо вжиття захотів, необхідних для збереження предмета іпотеки, та невиконання іпотекодавцем інших умов Договору іпотеки, вимагати дострокового виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Відповідно до пп. 3.4.5. Договору застави Банк має право за порушення обов'язків щодо вжиття заходів, необхідних для збереження Предмету застави, та невиконання заставодавцем інших умов Договору застави, вимагати дострокового виконання забезпеченого заставою зобов'язання.

Пунктом 5.2. Кредитного договору встановлено, що невиконання або неналежне виконання Позичальником зобов'язань по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів та інших зобов'язань передбачених п. 3.3. Кредитного договору є умовами при настанні яких припиняється кредитування Банком Позичальника, а Позичальник здійснює повернення отриманих кредитних коштів Банку, сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами. Для цього банк надає під розписку уповноваженій особі, або надсилає рекомендованим листом позичальнику письмову вимогу про повернення позичальником кредитних коштів, сплату ним процентів за користування кредитними коштами з можливим нарахуванням штрафних санкцій та пені. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми, банк по закінченню 15-ти денного стоку з дати надіслання такої вимоги, звертає стягнення на заставлене майно у розмірі наданих кредитних коштів, заборгованості по сплаті процентів, неустойки, збитків та інших витрат банку, у порядку визначеному цим договором, договором застави та чинним законодавством України.

В зв'язку з неналежним виконанням Позичальником своїх зобов'язань, Банк направив 04.09.2014р. на його адресу лист № 6538/4.1 від 03.09.14 (докази направлення наявні в матеріалах справи) з вимогою про дострокове виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором № 12/10/00-КL від 12.05.10, а саме:

- заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 79523050,00 грн.

- поточну заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 3296392,13 грн.

Отже, як встановлено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 79523050,00 грн. та поточну заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 3296392,13 грн. на вимогу позивача не сплатив.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, з урахуванням Додаткового договору від 18 лютого 2014 року, повернення кредитних коштів мало бути здійснене позичальником в будь-якому випадку не пізніше 23.02.15.

Таким чином, станом на момент винесення рішення строк виконання зобов'язань позичальника за Кредитний договір № 12/10/00-КL від 12.05.10 настав.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду даного спору, та відхиляються судом як безпідставні.

Зокрема, не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача, оскільки такий строк позивачем пропущено не було.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Як вбачається з п. 3.3.11 Кредитного договору відповідач мав застрахувати передане в іпотеку та заставу майно у строк до 01.07.14, тобто порушення права позивача почалось з наступного дня - 02.07.14, отже банк звернувся з даним позовом в межах 3-річного строку позовної давності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що передбачене п.5.2 кредитного договору та п. 5.2 договору іпотеки право позивача звернути стягнення на заставлене майно та предмет іпотеки в разі порушення відповідачем умов вказаних договорів є саме правом банку, який має право захищати свої порушені права як шляхом звернення стягнення на заставлене майно та/або предмет іпотеки так і шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування ними, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови кредитного договору № 12/10/00-КL від 12.05.10., положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому судом визнаються обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача 79 523 050,00 грн. заборгованості по поверненню кредитних коштів та 3300749,56 грн. поточної заборгованості за нарахованими процентами.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір в сумі 73 080,00 грн. (виходячи із максимальної ставки судового збору) підлягає стягненню з відповідача в доход державного бюджету України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" Соловйової Наталії Анатоліївни задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тагол" (02100 м. Київ, вул. Будівельників, буд. 21/9 літ. А, ідентифікаційний код 36404913) на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" Соловйової Наталії Анатоліївни (02100, м. Київ, бульв. Верховної Ради, буд. 7, ідентифікаційний код 21574573) прострочену заборгованість по поверненню кредитних коштів в сумі 79 523 050 (сімдесят дев'ять мільйонів п'ятсот двадцять три тисячі п'ятдесят) грн. 00 коп., поточну заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 3 300 749 (три мільйони триста тисяч сімсот сорок дев'ять) грн. 56 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тагол" (02100 м. Київ, вул. Будівельників, буд. 21/9 літ. А, ідентифікаційний код 36404913) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 30.03.2015 р.

Судді Л.Г. Пукшин - головуючий

Л.Д. Головатюк

С.В. Стасюк