ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"24" березня 2015 р. Справа № 911/638/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Форчін Груп», м. Київ

до відповідача фізичної особи - підприємця Коверника Валентина Васильовича, м. Яготин

про стягнення 44303,45 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: Азізова С.Л., уповноважена, довіреність від 18.03.2015р. б/н;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Форчін Груп», м. Київ звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 13.01.2015р. до відповідача - фізичної особи - підприємця Коверника Валентина Васильовича, м. Яготин Київської області, в якому просить суд стягнути з відповідача 44303,45 грн. заборгованості за поставлений товар за договором № 2207-1 на закупівлю сільськогосподарської продукції від 22.07.2014р., в тому числі: 36641,00 грн. основного боргу; 1099,23 грн. 3% річних, 2276,34 грн. інфляційних втрат, 4286,88 грн. пені, та покласти на відповідача судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.02.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/638/15 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою від 10.03.2015р. суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, зазначив, що справа розглядатиметься в редакції позовних вимог про стягнення з відповідача - фізичної особи - підприємця Коверника Валентина Васильовича 49 408,79 грн. заборгованості, яка включає: заборгованість за отриманий товар в розмірі 36 641,00 грн., пеню в сумі 6 741,94 грн., інфляційні втрати в сумі 5 471,72 грн. та три відсотки річних в сумі 554,13 грн., розгляд справи відклав на 24.03.2015р.

Відповідач в судові засідання 10.03.2015р. та 24.03.2015р. не з'явився, відзив на позов та витребувані судом документи не подав, про причини нез'явлення суд належним чином не повідомив. Як вбачається із залучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, відповідач копію ухвали від 23.02.2015р. отримав 27.02.2015р., а копію ухвали від 10.03.2015р. отримав 17.03.2015р., відповідно був належним чином завчасно повідомлений судом про дату, час та місце проведення судових засідань.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами, яких достатньо для розгляду спору.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Форчін Груп», м. Київ (далі по тексту - ТОВ «Форчін») до відповідача - фізичної особи - підприємця Коверника Валентина Васильовича, м. Яготин Київської області (далі по тексту ФОП Коверник В.В.), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

22.07.2014р. між ФОП Коверник В.В. (покупець) та ТОВ «Форчін» (продавець) було укладено Договір №2207-1 на закупівлю сільськогосподарської продукції (далі - Договір), згідно якого продавець зобов'язався передати у власність покупцеві продукцію, а покупець зобов'язався її прийняти та оплатити. Відповідно до умов Договору:

- Місце передання товару - місцезнаходження продавця. Продавець готує продукцію за відповідними супровідними документами та зобов'язується проводити навантаження на транспортні засоби, надані покупцем, а також власними силами і засобами розвантажувати зворотну тару (пункти 1.3, 2.1.2, 2.1.3 Договору);

- Покупець сплачує продавцю аванс в розмірі 50% від загальної ціни продукції; основна оплата здійснюється покупцем за вирахуванням авансу декількома платежами за кожну поставлену партію у строк 3 робочих дні (пункти 1.6, 1.7 Договору);

- За несвоєчасне проведення розрахунків продавець стягує з покупця суму платежу та пеню у розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (пункт 3.4 Договору);

- Строк дії договору починається з моменту підписання та скріплення печатками та закінчується 31.12.2014р. при умові повного виконання. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення (пункти 6.1, 6.2, 6.3 Договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Також сторонами було підписано Специфікацію (додаток №1 до договору), в якій сторони обумовили асортимент, кількість та ціну товару, що належить поставити (свинина в напівтушах ІІ категорії охолоджена без шкіри).

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 55641,00 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями підписаних обома сторонами та скріплених печатками обох сторін видаткових накладних, оригінали яких були надані позивачем для огляду в судовому засіданні, а саме:

видаткової накладної від 22.07.2014р. № ФГ-0000003 на суму 42500,00 грн.,

видаткової накладної від 23.07.2014р. № ФГ-0000004 на суму 13141,00 грн.

Товар було отримано за довіреністю відповідача від 22.07.2014р. № 2, копія якої додана до матеріалів справи а оригінал поданий для огляду в судовому засіданні.

Згідно до частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Пунктами 1,6 1.7 Договору сторони передбачили, що сплачує продавцю аванс в розмірі 50% від загальної ціни продукції; основна оплата здійснюється покупцем за вирахуванням авансу декількома платежами за кожну поставлену партію у строк 3 робочих дні.

Суд звертає увагу на те, що позивач здійснив поставку товару без отримання передбаченого договором авансу. Разом із тим, відповідно до частини 4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

За таких обставин, у відповідності до пункту 1.7 Договору строк оплати отриманого за накладною від 22.07.2014р. на суму 42500,00 грн. сплив 25.07.2014р., а строк оплати товару, отриманого за накладною від 23.07.2014р. на суму 13141,00 грн. сплив 28.07.2014р.

Відповідач оплатив позивачу грошові кошти за поставлений товар частково в сумі 19000,00 грн. платіжним дорученням від 20.08.2014р. №3, про що свідчить подана позивачем засвідчена банком виписка по рахунку позивача за 20.08.2014р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Суд ухвалами від 23.02.2015р. та від 10.03.2015р. витребовував у відповідача документи, що підтверджують сплату відповідачем грошових коштів за договором. Відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не подав, доказів оплати коштів за отриманий від позивача товар в більшому розмірі, ніж доводить суду позивач, не представив, відповідно доводи позивача не спростував.

За таких обставин, сума основного боргу відповідача перед позивачем, строк оплати якої настав, складає 55641,00 грн. (поставка) - 19000,00 грн. (оплата) = 36641,00 грн., за таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню повністю.

У зв'язку із простроченням основного грошового зобов'язання позивач також просить суд стягнути з відповідача 6741,94 грн. пені, розрахованої за прострочення оплати за період з 29.07.2014р. по 28.01.2015р. Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов'язання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки інший період нарахування пені в Договорі сторонами не встановлено, нарахування пені має розпочатися наступного дня після спливу передбаченого договором терміну оплати та припинитися або в день виконання грошового зобов'язання, або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

Пунктом 3.4 Договору сторони передбачили сплату пені за прострочення оплати товару в розмірі 0,1% від несвоєчасно сплатеної суми за кожний день прострочення. Разом із тим, згідно з ч. 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Преамбула Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Таким чином договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», який є спеціальним з питань регулювання відносин щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, і має пріоритетне застосування щодо зазначених правовідносин сторін у справі.

В зазначеному законі прямо вказано про те, що розмір пені не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, а відповідно до абзацу другого частини 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таку ж позицію підтримує і Верховний суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку, виконаного судом виходячи із ставки пені в розмірі подвійної ставки НБУ:

підставаКінцевий строк оплатиФактично сплачено, грн. Основний борг, грн.Період простроченняПеня, грн.
Накладна від 22.07.2014р.25.07.14 42500,0026.07.14 - 28.07.1487,33
Накладна від 23.07.2014р.28.07.14 55641,0029.07.14 - 19.08.14838,43
Платіжне доручення № 320.08.1419000,0036641,0020.08.14 - 28.01.154297,54
всього 36661,00 5223,30
судом встановлено, що належна до стягнення з відповідача пеня становить 5223,30 грн., в тому числі за заявлений позивачем період з 29.07.2014р. по 28.01.2015р. - 5135,97 грн., за таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню частково в сумі 5135,97 грн.

Крім того, у зв'язку із простроченням основного грошового зобов'язання позивач також просить суд стягнути з відповідача 554,13 грн. процентів річних та 5471,72 грн. інфляційних втрат, розрахованих за період з 29.07.2014р. по 28.01.2015р.

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

підставаКінцевий строк оплатиФактично сплачено, грн. Основний борг, грн.Період прострочення3% річних, грн. Інфляційні втрати, грн.
Накладна від 22.07.2014р.25.07.14 42500,0026.07.14 - 28.07.1410,480
Накладна від 23.07.2014р.28.07.14 55641,0029.07.14 - 19.08.14100,61445,13
Платіжне доручення № 320.08.1419000,0036641,0020.08.14 - 28.01.15487,885129,74
всього 36661,00 598,975574,87
судом встановлено, що належні до стягнення з відповідача 3% річних становлять 598,97 грн., в тому числі за заявлений позивачем період з 29.07.2014р. по 28.01.2015р. - 588,49 грн. Також судом встановлено, що за заявлений позивачем період з 29.07.2014р. по 28.01.2015р. належні до стягнення з відповідача інфляційні втрати становлять 5574,87 грн.

Суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, відповідно вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю в заявлених сумах 554,13 грн. та 5471,72 грн. відповідно.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Суд приймає рішення про стягнення з відповідача - фізичної особи - підприємця Коверника Валентина Васильовича на користь позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Форчін Груп» заборгованості в розмірі 47802,82 грн., яка складається з 36 641,00 грн. основного боргу, 5135,97 грн. пені, 554,13 грн. процентів річних та 5471,72 грн. інфляційних втрат. Оскільки спір виник в результаті неправильних дій відповідача, який неналежним чином виконав своє господарське зобов'язання, що призвело до необхідності позивачу звертатися до суду за захистом свого порушеного права, суд у відповідності до частини другої ст. 49 ГПК України покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Форчін Груп» задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Коверника Валентина Васильовича (07700, Київська обл., Яготинський район м. Яготин, повул. Довженка, буд. 8, кв.30, ідентифікаційний номер )

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Форчін Груп» (03039, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, буд.18, ідентифікаційний код 36958224)

36641,00 грн. (тридцять шість тисяч шістсот сорок одну гривню нуль копійок) основного боргу,

5135,97 грн. (п'ять тисяч сто тридцять п'ять гривень дев'яносто сім копійок) пені;

554,13 грн. (п'ятсот п'ятдесят чотири гривні тринадцять копійок) процентів річних;

5471,72 грн. (п'ять тисяч чотириста сімдесят одну гривню сімдесят дві копійки) інфляційних втрат;

1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Суддя О.В. Конюх

Повний текст рішення підписано 30.03.2015р.