РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Справа №906/1669/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Саврій В.А. ,

судді Мамченко Ю.А.

при секретарі Ткачу Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Телічко Ю.А. (довіреність від 27.03.2015)

розглянувши апеляційну скаргу позивача Житомирської обласної Ради Українського фонду "Реабілітації інвалідів" на рішення господарського суду Житомирської області від 10 лютого 2015 року у справі №906/1669/14 (суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом Житомирської обласної Ради Українського фонду "Реабілітації інвалідів"

до Приватне підприємство "Іглс"

про визнання недійсним договору від 30.12.11р.

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2015 року, рішенням господарського суду Житомирської області було відмовлено у позові Житомирської обласної Ради Українського фонду "Реабілітації інвалідів" до ПП "Іглс" про визнання недійсним Договору від 30 грудня 2011 року.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, в своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задоволити його позовні вимоги і визнати недійсним Договір про припинення зобов'язання передачею відступного від 30 грудня 2011 року, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки господарським судом першої інстанції неправильно зроблено висновок, що голова правління Ради мав право на укладення спірного Договору, без порушення ним повноважень передбачених Статутом. Рішення правління Житомирської обласної Ради Українського фонду "Реабілітації інвалідів" від 20 житня 2011 року, також, прийняте всупереч діючому на той період Статуту організації і не являлись підставою для укладання зазначеного Договору.

Також апелянт вказує на те, що відповідач не надавав Раді жодної юридичної послуги, а акт виконаних робіт підписаний зі сторони позивача не уповноваженою особою.

Крім того, вказує, що вартість відчуженого відповідачу нежитлового приміщення значно перевищує грошову суму, в рахунок якої його було передано відповідачу.

ПП "Іглс" не скористалось своїм правом відзиву на апеляційну скаргу, проте його відсутність, відповідно ч.2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

16 березня 2015 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 31 березня 2015 року.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції, вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм чинного законодавства, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча і був завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, на що вказує повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила що:

11 січня 2011 року, між Житомирською обласною радою Українського фонду "Реабілітація інвалідів", як замовником, та ПП "Іглс", як виконавецем, було укладено Договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надати замовнику до 25 листопада 2011 року консультаційні та інші юридичні послуги позивачу вартістю 19000,00 грн., і зокрема: відстоювати інтереси позивача в судах усіх видів і усіх інстанцій щодо приміщень за адресами м. Житомир, вул. Київська, 24, вул. Вокзальна, 24, вул. Шевченка, 102, майдан Соборний, 5/1, майдан Рад (Корольова), 5, (п.п.1.2, 2.1., 3.1 Договору), а позивач зобов'язався прийняти та оплатити їх вартість. (а.с.31)

У п.2.2. Договору сторони зазначили що оплата наданих послуг проводиться шляхом передачі у власність виконавцю приміщення на майдані Рад (вул. Корольова, 5) в м. Житомир, що належить замовнику на праві власності, протягом двох місяців з моменту підписання акту виконаних робіт.

20 жовтня 2011 року, рішенням правління позивача (протокол №20/10/11-1) було вирішено передати у власність відповідача вбудоване приміщення, площею 66,40 м2 вартістю 19 000,00 грн., що знаходиться за адресою: м. Житомир, на майдані Рад (вул. Корольова, 5) взамін сплати боргу в розмірі 19 000,00 грн. за Договором про надання юридичних послуг від 11 січня 2011 року та укласти Договір про припинення зобов'язання передачею відступного, підписання якого доручити голові правління Виноградову С.Г. (а.с.30)

25 листопада 2011 року, сторонами був підписаний акт виконаних робіт, наданих послуг, відповідно до якого, позивачем були прийняті надані йому відповідно до Договору від 11 січня 2011 року юридичні послуги на загальну суму 19 000,00 грн. в повному обсязі без будь-яких претензій. Зі сторони позивача акт було підписано заступником голови правління (головою ревізійної комісії) Дубовиком А.А. (а.с.32)

30 грудня 2011 року, між ПП "Іглс", як кредитором, та Житомирською обласною радою Українського фонду "Реабілітація інвалідів", як боржником, було укладено нотаріально посвідчений Договір про припинення зобов'язання передачею відступного, згідно умов якого кредитор погодився на передачу йому боржником у власність вбудованого нежитлового приміщення площею 66,40 м2, що розташоване на майдані Рад (вул. Корольова, 5) в м. Житомир, взамін сплати боргу за Договором про надання юридичних послуг від 11 січня 2011 року в розмірі 19000,00 грн.. (а.с.10-13)

Відповідно до п.1.4. Договору, вартість приміщення становить 18477,27 грн. відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП "Житомирське обласне міжміське БТІ" Житомирської обласної ради від 15 грудня 2011 року за №32513594.

У п.2.1. даного Договору сторони визначили що перехід права власності до кредитора виникає з моменту передачі даного приміщення та державної реєстрації права власності, відповідно до вимог чинного законодавства України.

У п.4.2. Договору сторони домовились, що у випадку, якщо кредитор не виконає обов'язок щодо юридичного захисту інтересів боржника по Договору про надання юридичних послуг від 11 січня 2011 року, а саме: захисту в судах ланок та інстанцій щодо реального (з настанням позитивного результату для боржника) доведення обставини належності боржнику на праві власності приміщень за адресами: м. Житомир, вул. Вокзальна, 24, вул. Шевченка, 102, майдан Рад (Корольова), 5, а також захисту права власності на зазначені приміщення за боржником, - то даний договір вважається не виконаним і розривається. В такому випадку право власності на приміщення в місті Житомирі по майдану Рад (Корольова), 5 повертається до боржника.

Зі сторони позивача Договір було підписано головою правління Виноградовим С.Г., скріплено печатками сторін та зареєстровано у реєстрі за №227.

30 грудня 2011 року, Договір про припинення зобов'язання передачею відступного зареєстровано за №10909350 в Державному реєстрі правочинів, про що свідчить відповідний витяг. (а.с.14-15)

17 грудня 2014 року, Житомирська обласна Рада Українського фонду "Реабілітації інвалідів" звернулась до господарського суду Житомирської області з позовом до ПП "Іглс" про визнання недійсним Договору від 30 грудня 2011 року, посилаючись на те, що даний Договір був укладений головою правління Ради з перевищенням повноважень під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для Ради фонду умовах. (а.с.2-6)

02 лютого 2015 року, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира, у справі №296/10657/14-ц, було задоволено позов Криницького О.М. до Житомирської обласної ради Українського фонду "Реабілітація інвалідів" про визнання незаконними та недійсними рішення правління та визнано незаконними та недійсними рішення правління Житомирської обласної ради Українського фонду "Реабілітація інвалідів" від 20 жовтня 2011 року, оформлені протоколом №20/10/11-1. (а.с.46-47)

Дане рішення не оскаржувалось і вступило в законну силу.

10 лютого 2015 року рішенням господарського суду Житомирської області було відмовлено у позові Житомирської обласної Ради Українського фонду "Реабілітації інвалідів" до ПП "Іглс" про визнання недійсним Договору від 30 грудня 2011 року. (а.с.68-71)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, зміст договору сторони визначають на основі вільного волевиявлення та мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно абз.4 пп.2.1 п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29 травня 2013 року, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, між Житомирською обласною радою Українського фонду "Реабілітація інвалідів", як замовником, та ПП "Іглс", як виконавцем, було укладено Договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надати позивачу до 25 листопада 2011 року консультаційні та інші юридичні послуги вартістю 19000,00 грн., а позивач зобов'язався прийняти та оплатити їх вартість шляхом передачі у власність виконавцю приміщення на майдані Рад (вул. Корольова), 5 в м. Житомир, що належить замовнику на праві власності, протягом двох місяців з моменту підписання акту виконаних робіт.(п.2.2. Договору) (а.с.31)

За приписами ст. 6, ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач ПП "Іглс" виконало свої зобов'язання за Договором про надання юридичних послуг від 11 січня 2011 року, що вбачається з Акту виконаних робіт, наданих послуг від 25 листопада 2011 року. (а.с.32)

Доводи позивача про те, що даний акт підписаний не уповноваженою на то особою, колегією суддів оцінюється критично та відхиляються як безпідставні, оскільки зазначений акт підписаний зі сторони позивача заступником голови правління Ради, який був на той час також головою ревізійної комісії, що давало йому можливість бути проінформованим про хід виконання робіт за Договором від 11 січня 2011 року, і який був вправі за дорученням голови правління Ради, усним чи письмовим, прийняти виконані ПП "Іглс" роботи та послуги.

На виконання умов Договору про надання юридичних послуг від 11 січня 2011 року, який не припинений, не оскаржувався та не визнавався у встановленому законом порядку недійсним, позивач зобов'язувався передати у власність виконавцю приміщення, розташоване на майдані Рад (вул. Корольова), 5 в м. Житомир протягом двох місяців з моменту підписання акту виконаних робіт. На виконання Договору від 11 січня 2011 року та відповідно до наданих йому повноважень, голова Ради вправі був укласти Договір про припинення зобов'язання передачею відступного від 30 грудня 2011 року.

Посилання позивача на те, що голова Ради (за п.5.3.3., п.5.6.17 Статуту він же є головою правління Ради та керівником апарату Ради) не мав права без рішення конференції Ради укладати даний Договір від 30 грудня 2011 року, та на те, що вартість відчуженого відповідачу нежитлового приміщення значно перевищує грошову суму в рахунок якої його було передано ПП "Іглс", колегією суддів відхиляються як безпідставні, оскільки, відповідно до п.5.6.1. Статуту Ради, голова правління здійснює повсякденне керівництво Радою, та, відповідно до п.5.6.21. Статуту Ради, голова правління вправі самостійно заключати цивільно-правові договори та угоди від імені Ради, відчужувати, продавати, обмінювати, дарувати, передавати у заставу майно Ради, приймати рішення про отримання та надання Радою кредитів, позик, придбання майна, якщо таке право надане йому рішенням конференції Ради створювати та ліквідовувати підприємства, установи, організації, первинні організації.

Тобто, голова правління самостійно має право укладати цивільно-правові договори та угоди від імені Ради, відчужувати, продавати, обмінювати, дарувати, передавати у заставу майно Ради, приймати рішення про отримання та надання Радою кредитів, позик, придбання майна, а за рішенням конференції Ради створювати та ліквідовувати підприємства, установи, організації, первинні організації.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що голова правління Ради Виноградов С.Г., на підставі п.5.6.21. Статуту Ради, мав право самостійно укласти спірний Договір про припинення зобов'язання передачею відступного від 30 грудня 2011 року, і на укладання даної угоди не потрібно було мати згоду правління Ради, а тому визнання, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2015 року, у справі №296/10657/14-ц, незаконним та рішення правління Житомирської обласної Ради Українського фонду "Реабілітація інвалідів" від 20 жовтня 2011 року, (протокол №20/10/11-1) не впливає на висновок суду, щодо права голови правління Ради самостійно укладати цивільно-правові угоди, в тому числі і спірний Договір від 30 грудня 2011 року.

Правильність даного висновку колегії суддів підтверджується також випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №089708, за якою Виноградов С.Г. є керівником Житомирської обласної Ради Українського фонду "Реабілітації інвалідів" та підписантом, який вправі вчиняти юридичні дії від імені Ради, в тому числі підписувати договори без будь-яких обмежень (а.с.22)

Також, за приписами ч.3 ст. 92 ЦК України, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Будь-яких доказів, що ПП "Іглс" було освідомлено про обмеження, які нібито мав голова правління Ради на укладання Договору про припинення зобов'язання передачею відступного від 30 грудня 2011 року, або доказів, що ПП "Іглс" не могло не знати про такі обмеження, позивачем в ході судового розгляду як в господарському суді першої інстанції так і під час перегляду рішення апеляційною інстанцією надано не було.

Так само, позивачем не надано доказів притягнення або вирішення питання про притягнення до відповідальності (солідарної відповідальності) посадових осіб Житомирської обласної Ради Українського фонду "Реабілітації інвалідів", які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені Ради, за завдані ними Раді збитки, в результаті порушення ними своїх обов'язків щодо представництва. (ч.4 ст. 92 ЦК України)

Крім того, відповідно до ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою, тобто, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав виданого Житомирським ОМБТІ, спірне приміщення, розташоване на майдані Рад (вул. Корольова), 5 в м. Житомир, відповідно до Договору про припинення зобов'язання передачею відступного від 30 грудня 2011 року, було Радою передано ПП "Іглс", і в подальшому, з 05 січня 2012 року, зареєстровано за відповідачем на праві приватної власності, тобто, навіть у разі перевищення своїх повноважень головою Ради, Житомирською обласною Радою Українського фонду "Реабілітації інвалідів", передачею спірного приміщення, відбулось наступне схвалення Договору про припинення зобов'язання передачею відступного від 30 грудня 2011 року.

Також, колегією суддів зазначається, що про вчинення Договору про надання юридичних послуг від 11 січня 2011 року, дійсність якого не заперечується позивачем, та укладання Договору про припинення зобов'язання передачею відступного від 30 грудня 2011 року, на виконання умов Договору від 11 січня 2011 року, було відомо не тільки правлінню Ради, голові цього правління, а і ревізійній комісії Ради, яка відповідно до п.5.7.1. Статуту Ради, контролює фінансову діяльність апарату Ради.

Щодо тверджень позивача про те, що спірний Договір від 30 грудня 2011 року, вчинено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для нього умовах, колегією суддів оцінюються критично і, також, відхиляються як безпідставні, оскільки нормами ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року, при вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст.ст. 230-233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію ст. 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Надання доказів того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Проте, ні в матеріалах позовної заяви, ні під час розгляду даної справи в місцевому суді, ні в апеляційній інстанції, позивачем не надано жодних доказів того, що Житомирська обласна Рада Українського фонду "Реабілітації інвалідів" знаходилась у край важкому майновому становищу і уклало спірний Договір на невигідних для себе умовах, а наявність або відсутність спорів щодо нерухомого майна та зазначену позивачем ринкову вартість майна, вказану на витягах з мережі Інтернет станом на листопад-грудень 2014 року не є обставинами, які б вказували на вкрай невигідні обставини для позивача на момент укладанні спірного Договору.

Втім, при вчиненні зазначеного Договору від 30 грудня 2011 року, голова Ради запевнив нотаріуса, який посвідчував дану угоду, що він не укладається під впливом важкої до Ради обставиною або під загрозою. (а.с.12)

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач не надав доказів того, що спірний Договір від 30 грудня 2011 року суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, та не довів відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності у голови правління Житомирської обласної Ради Українського фонду "Реабілітації інвалідів" на укладання зазначеного вище Договору від 30 грудня 2011 року, та наявність тяжкої для позивача обставини, яка б викликала вчинення правочину на вкрай невигідних для себе умовах, а тому відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог про визнання недійсним Договору про припинення зобов'язання передачею відступного від 30 грудня 2011 року.

Інші заперечення відповідача, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 10.02.15 р. у справі №906/1669/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Житомирської обласної Ради Українського фонду "Реабілітації інвалідів" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №906/1669/14 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Мамченко Ю.А.