ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 р. Справа № 923/205/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А. при секретарі Івлевій В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ-АГРО", адреса для листування: 03038, м. Київ, вул. Ямська, 8; ідентифікаційний код 35472893

до: Фермерського господарства "СОБ", місцезнаходження: 75650, Херсонська область, Голопристанський район, с. Бехтери, вул. Горького, буд. 46; ідентифікаційний код 32783405

про стягнення 2628242,44 грн. за договором поставки

за участю представників сторін:

від позивача - Бонтлаб В.В. дов. № б/н від 29.01.2015 р.

від відповідача - Бахмат С.О. - голова фермерського господарства паспорт МР 420416, Квятковський О.М. дов. № б/н від 24.03.2015 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ-АГРО", м. Київ (далі-позивач) звернувся з позовом до фермерського господарства "СОБ" Херсонська область, Голопристанський район, с. Бехтери (далі-відповідач) про стягнення 2628242,44 грн. за договором поставки.

Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтовуючи їх порушенням відповідачем ст.ст. 230, 231, 232 ГК України, ст.ст. 6, 11, 509, 524, 525, 526, 533, 549, 610, ч.1 ст. 612, 625-629, 655, 692-694 ЦК України, договірних зобов'язань з оплати поставленого товару.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково: в сумі 1770007,18 грн. основного боргу та 247801,01 грн. дооцінки вартості неоплаченого товару, в іншій частині позову просив суд відмовити, наголосив на відсутності вини в порушенні грошового зобов'язання в зв'язку з форс-мажорними обставинами - посухою.

Справу розглянуто в судовому засіданні 24 березня 2015 року в режимі відеоконференції.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до розділу V ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Питання про належність доказів вирішується судом. Належними визнаються докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування. Письмовими доказами, в розумінні статті 36 ГПК України, є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору і повинні містити відомості, що мають значення для справи та виконані у формі, який дає змогу встановити достовірність документу.

Враховуючи викладене суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для прийняття рішення. В судовому засіданні після закінчення розгляду справи оголошено вступну та резолютивну частини рішення з роз'ясненням процедури оскарження рішення та набрання ним законної сили, повідомлено про дату підготовки повного рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

23 січня 2014 року, між ТОВ "ІМПЕРІЯ-АГРО" (постачальник) та Ф/Г "СОБ" (покупець), був укладений договір поставки № ХН-2/14 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору в терміни визначені договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі-товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

За даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначається Додатками та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід'ємною частиною цього договору (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, ціна продукції, що поставляється за цим Договором, вказується у Додатках в національній валюті та визначається в залежності від виду Товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Насіння Вітчизняного виробництва, Міндобрива та Мікродобрива.

Загальна сума договору визначається сукупністю додатків та /або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в п. 2.1. Договору та які є невід'ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у Додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна (п. 2.3. Договору).

Пунктом 2.4. Договору встановлено наступне: у разі зміни курсу гривні до долара США, постачальник проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, але не оплаченого покупцем товару.

Відповідно до п. 3.1. Договору, порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного договору.

Сторони узгодили застосовувати при проведенні розрахунків за цим Договором курс долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання договору ( п. 3.2. договору).

В п.3.3. Договору наведено формулу для визначення суми належної оплати за поставлений товар за умови різниці в курсі долару США до гривні на міжбанківській валютній біржі на момент підписання договору та проведення розрахунків.

У разі погіршення фінансового стану покупця та відсутності у нього реальної можливості платоспроможності за грошовими зобов'язаннями за цим договором, покупець зобов'язаний протягом 3-х календарних днів письмово повідомити постачальника про ці зміни та причини їх виникнення (п. 3.9 Договору).

Строк поставки товару визначається у відповідних додатках до цього договору. (п. 4.1 Договору).

Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості і якості. Приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент його отримання від постачальника. Покупець зобов'язаний перевірити кількість товару, його вагу, комплектність, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження або псування товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово про це заявити постачальнику. При відсутності такої заяви товар вважається прийнятим покупцем по кількості та якості (п. 6.2 Договору).

За порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору (п. 7.1 Договору).

За несвоєчасну оплату продукції покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення, а також додатково сплачує штрафні санкції у розмірі 20% від суми несплаченого боргу ( п. 7.1.1 Договору).

Пунктом 7.8. Договору встановлено, що в разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань, передбачених розділом 3 цього договору покупець відповідно до ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 36% річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків (п. 11.2 Договору).

До Договору між сторонами, було укладено додатки № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 35, 36, відповідно до умов яких кінцевою датою оплати за поставлений товар є 18 вересня 2014, 31 жовтня 2014, 1 листопада 2014, 04 листопада 2014 року (а.с. 25-59).

Відповідно до умов Договору, додатків до нього та видаткових накладних, з урахуванням наданої знижки на товар (погодженої сторонами шляхом підписання розрахунків коригування) ТОВ "ІМПЕРІЯ-АГРО" передало, а відповідач отримав товар, на загальну суму 2049724,78 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних залучених до матеріалів справи (а.с. 60-130).

Відповідач до дати, узгодженої в додатках, в порушення договірних умов, не розрахувався у повному обсязі, а сплатив лише 39853,85 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи (а.с. 134-168).

04 вересня 2014 року, між сторонами підписано акт зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якого заборгованість відповідача зменшилася на суму 239863,75 грн.

На дату звернення до суду загальна сума основного боргу відповідача, становить 1770007,18 грн.

Позовні вимоги у сумі 2628242,44 грн. за договором поставки, у тому числі: 1770007,18 грн. основного боргу, 111534,69 грн. пені, 144898,12 грн. 36% річних, 247801,01 грн. дооцінки вартості неоплаченого товару, 354001,44 грн. штрафу стали предметом судового розгляду у даній справі.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

За визначенням частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Проте, відповідачем зобов'язання щодо оплати поставленої продукції виконано не в повному обсязі. На момент подання позову, сума простроченої заборгованості за договором поставки становить 1770007,18 грн.

Таким чином, аналіз зазначених норм права та фактичних обставин справи свідчить про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 1770007,18 грн. є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 3.4. Договору, сторонами узгоджено, що всі платежі здійснюються Покупцем з урахуванням п. 3.3. договору, в якому передбачено порядок оплати товару в залежності від співвідношення курсу продажу долару США до гривні на міжбанківській валютній біржі на день проведення розрахунку, до курсу відповідної іноземної валюти на день укладення додатку до Договору.

За додатками № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 35, 36 позивачем визначена кінцева дата розрахунку за поставлений товар - 04 листопада 2014 року, максимальний курс гривні по відношенню до долара США на міжбанківській валютній біржі - 14,2 грн. за 1 долар.

Станом на 26.01.2015 р. міжбанківський курс гривні до долара США (курс долара - продаж, мін.) склав 16,20 грн. за 1 долар (а.с. 169).

Зважаючи на відсутність доказів проведення оплати поставленого товару в повному обсязі, позовні вимоги в частині стягнення дооцінки вартості неоплаченого товару в сумі 247801,01 грн., розрахованої на підставі п. 3.3 Договору, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 111534,69 грн. пені, 144898,12 грн. 36% річних, 354001,44 грн. штрафу.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правова позиція щодо віднесення інфляційних нарахувань на суму боргу та процентів річних до складу грошового зобов'язання викладена в постанові Верховного Суду України від 08.11.2010 р. по справі № 4/719 та постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Зокрема зазначено, що відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Невиконання відповідачем зобов'язання по сплаті грошових коштів в сумі 1770007,18 грн. основного боргу на момент звернення до суду підтверджено матеріалами справи, а відтак вимоги про стягнення з відповідача 36% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, розмір яких передбачений п. 7.8. Договору, є правомірними та обґрунтованими.

Суд, перевіривши розрахунок 36% річних, наданий позивачем, відповідно до періодів виникнення та оплати заборгованості, задовольняє ці вимоги в сумі заявленій до стягнення 144898,12 грн.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

На цю правову позицію, зазначену в постанові Верховного суду України від 27.04.2012 у справі №3-24гс-12, послався позивач, обґрунтовуючи стягнення з відповідача штрафу і пені.

Договором поставки № ХН-2/14 від 23.01.2014 встановлено, що за несвоєчасну оплату продукції покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення, а також додатково сплачує штрафні санкції у розмірі 20% від суми несплаченого боргу. ( п. 7.1.1.).

Отже, умовами договору поставки від 23.01.2014 № ХН-2/14 (п. 7.1.1.) штраф передбачений як додаткова, поряд з пенею, санкція за прострочення оплати продукції - грошового зобов'язання, що суперечить положенням ст.. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, якими визначено порядок нарахування штрафних санкцій за прострочення саме грошового зобов'язання у вигляді пені.

Тому, позовні вимоги про стягнення 354001,44 грн. штрафу за несвоєчасну оплату продукції задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведені норми права та встановлений факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, суд, перевіривши розрахунок суми пені, здійснений позивачем, відповідно до періодів виникнення та оплати заборгованості, передбачених договором, визнає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені за порушення строку оплати поставленого товару в сумі 76231,54 грн. В розрахунку суми пені позивачем допущено арифметичну помилку: кількість днів прострочення, за які розраховано пеню, не відповідає періоду прострочення виконання зобов'язання, за який заявлено до стягнення пеню. Отже, пеня в сумі 35303,15 грн. заявлена до стягнення безпідставно.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 1 статті 233 Господарського кодексу України суду надано право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Таке ж право суду передбачено і статтею 83 Господарського процесуального кодексу України, якою також встановлено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема й сплата неустойки. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинутоватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідач, заперечуючи свою вину у простроченні виконання зобов'язання з оплати поставленої продукції, у відзиві та в судовому засіданні послався на форс-мажорні обставини.

Так, відповідачем надано сертифікат № 1792 про форс-мажорні обставини, виданий торгово-промисловою палатою України від 24.11.2014р. за № 5214/05-4, щодо визнання форс-мажорними обставинами несприятливих погодних умов, які призвели до пошкодження і загибелі сільськогосподарських культур на площах ФГ "СОБ" у 2014 році (а.с. 215).

Зазначений сертифікат засвідчує, що внаслідок стихійного лиха 2014 року (несприятливі погодні умови, які визнані форс-мажорними обставинами) на площах ФГ "СОБ" станом на 02.09.2014 були пошкоджені та загинули посіви соняшнику на площі 450,2 га, що підтверджується актом від 02.09.2014р., затвердженим Голопристанською райдержадміністрацією (а.с. 216-217).

Також, відповідач послався на експертний висновок про рівень надзвичайної ситуації, яка сталася на території ФГ "СОБ" за №01-08/63 від 22.10.2014, виданий Обласною постійною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Херсонської обласної державної адміністрації, яким визначено загальний розмір збитків відповідача в сумі 3137664 грн. від загибелі 450,2 га (64,3%) соняшника внаслідок несприятливих погодних умов (засуха).

Відповідачем документально підтверджено збитки ФГ "СОБ", спричинені пошкодженням посівів озимої пшениці, озимого ріпаку, ярого ячменю внаслідок посухи протягом весняного періоду 2013 року (а.с. 211-214).

Про зазначені обставини та пропозицію відстрочення терміну оплати платежів за Договором №ХН-2/14 відповідач повідомив позивача листом від 30.10.2014 р. за №137, адресованим директору Херсонського представництва ТОВ "Імперія-Агро", який отримано 30.10.14 (а.с. 210), що спростовує посилання позивача на невиконання відповідачем п. 3.9. Договору про повідомлення постачальника про погіршення фінансового стану покупця та відсутність реальної можливості розрахуватись за товар.

Разом з тим, довідка АБ № 500337 з ЄДР підтверджує, що видами діяльності відповідача за КВЕД-2010 крім 01.11. Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур є також інші види діяльності: 01.13, 01.50, 46.21, 46.23, 47.11. (вирощування овочів, коренеплодів, баштанних культур, змішане сільське господарство, оптова торгівля зерном, насінням і кормами, живими тваринами).

Також, загибель соняшника внаслідок несприятливих погодних умов зафіксована на 450,2 га, що складає 64,3% загальної площі посівів.

Враховуючи винятковість даного випадку, що зумовлено особливістю здійснення господарської діяльності у сфері сільськогосподарського виробництва, сезонним характером робіт, приймаючи до уваги соціальну спрямованість діяльності фермерського господарства по забезпеченню робочими місцями жителів сільської місцевості, суд відповідно до ст. 233 ГК України, п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України зменшує суму пені на 10% та задовольняє ці вимоги в сумі 68608,39 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 794 від 03 лютого 2015 року позивачем сплачено 52600 грн. судового збору.

Законом України "Про судовий збір" (ст. 4) за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору визначається у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Ціна позову визначена в сумі 2628242,44 грн., отже судовий збір складає 52564,85 грн.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" судовий збір повертається у випадку зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, позивачу повертається 35,15 грн. переплаченого судового збору.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, п. 3 ст. 83, 84, 85 ГПК України, ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "СОБ" (місцезнаходження: 75650, Херсонська область, Голопристанський район, с. Бехтери, вул. Горького, буд. 46; ідентифікаційний код 32783405) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ-АГРО" (адреса для листування: 03038, м. Київ, вул. Ямська, 8; ідентифікаційний код 35472,18 грн. основного боргу, 247801,01 грн. дооцінки вартості неоплаченого товару, 144898,12 грн. 36% річних, 68608,39 грн. пені, 44732,69 грн. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення 42926,30 грн. пені, 354001,44 грн. штрафу.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ-АГРО" (адреса для листування: 03038, м. Київ, вул. Ямська, 8; ідентифікаційний код 35472893) з Державного бюджету України 35,15 грн. судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.03.2015 року

Суддя Т.А. Остапенко