КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2015 р. Справа№ 910/21910/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:ОСОБА_2, за довіреністю;

відповідача:не з'явився;

третя особа:Олексін С.С., за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення господарського суду міста Києва від 15.12.2014

у справі № 910/21910/14 (головуючий суддя: Спичак О.М.)

за позовом ОСОБА_4

до Публічного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк "Київ"

про визнання недійсними рішень спостережної ради

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/21910/14 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_4 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 02.03.2015р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, для розгляду справи № 910/21910/14 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Зеленін В.О, судді - Ткаченко Б.О., Шевченко Є.О.

02.03.2015 представником скаржника через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

02.03.2015 відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, повноважних представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, не зважаючи на те, що були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

02.03.2015 розглянувши подане представником скаржника клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про його обґрунтованість, в зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 розгляд справи відкладено на 30.03.2015.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 № 910/21910/14 у справі № 910/21910/14 в зв'язку з перебуванням судді Шевченко Е.О. у відпустці сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Зеленін В.О., судді: Синиця О.Ф., Ткаченко Б.О.

30.03.2015 відповідач 1 в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви (ч. 1 ст. 69 ГПК України).

З метою не порушення та не обмеження скаржника у здійсненні прав, передбачених п. 1 ст. 6 § 1, ст. 8, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 N 475/97-ВР), керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів вважає за необхідне здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

30.03.2015 представник скаржника підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити.

30.03.2015 представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив суд рішення господарського суду міста Києва залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати недійсними рішень спостережної ради відповідача, а саме:

- рішення спостережної ради ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс", оформлене протоколом № 13/1 від 04.10.2004;

- рішення спостережної ради ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс", оформлене протоколом № 13/2 від 09.02.2005;

- рішення спостережної ради ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс", оформлене протоколом № 45 від 10.01.2008.

Підставою для звернення до суду із даним позовом стало за твердженням позивача те, що вказані рішення на момент їх прийняття суперечили приписам статуту ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс", зокрема п. 8.2.1, 8.3.2, 8.3.4, 8.3.5, та вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 2 ч. 3, ст. 17 ч. 2, ст. 20, ст. 21, ст. 23, ст. 30 ч. 2 Закону України "Про власність", ст. 4 Закону України "Про господарські товариства", оскільки питання по прийнятим спостережною радою рішенням віднесено виключно до компетенції загальних зборів товариства. Крім того, на товаристві не затверджувалось положення про спостережну раду, а тому і діяльність вказаного органу не було врегульовано, у зв'язку з чим спостережна рада не мала відповідних повноважень приймати рішення, оформлені протоколами № 13/1 від 04.10.2004, № 13/2 від 09.02.2005, № 45 від 10.01.2008.

Також, позивач стверджував, що оскаржуваними рішеннями фактично погоджено укладення значних правочинів, а п. 8.4.4 статуту ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" передбачає повноваження правління товариства на прийняття рішень на проведення операцій з оборотними коштами та товарами на суму, що не перевищує 100 000,00 грн., що є також підставою для визнання оскаржуваних рішень спостережної ради недійсними.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 - є акціонером ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" (правонаступником якого є ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс"), якій належить 315 штук простих іменних акцій (станом на 23.04.2014).

04.10.2004 спостережною радою ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" прийнято рішення, оформлене протоколом № 13/1, відповідно до якого по питанню порядку денного про надання дозволу голові правління ОСОБА_6 на отримання кредиту в АКБ "Київ", а також повноважень на підписання договору купівлі автотранспортних засобів прийнято рішення про надання повноважень голові правління ОСОБА_6 на отримання кредиту в АКБ "Київ" на придбання 5 автотягачів ДАФ і 5 напівпричепів Schmitz, підписання угод (договорів) купівлі автотранспортних засобів 5 автотягачів ДАФ і 5 напівпричепів Schmitz з постачальниками, підписання угод (договорів) передачі зазначених транспортних засобів в заставу і передачі рухомого майна в іпотеку.

09.02.2005 спостережною радою ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" прийнято рішення, оформлене протоколом № 13/2, відповідно до якого по питанню порядку денного про збільшення ліміту кредитування по кредитному договору на купівлю автотранспортних засобів та надання голові правління ОСОБА_6 повноважень на підписання доповнень до кредитного договору в АКБ "Київ", договорів застави автотранспортних засобів, іншого майна компанії, прийнято рішення про надання повноважень голові правління ОСОБА_6 на збільшення кредиту, отриманого в АКБ "Київ" за кредитним договором № 01/2005 на суму 100 тисяч, а також на підписання додатків до кредитного договору № 01/2005, а також договорів застави автотранспортних засобів, іншого майна компанії.

10.01.2008 спостережною радою ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" прийнято рішення, оформлене протоколом № 45, відповідно до якого по питанню порядку денного про надання дозволу голові правління ОСОБА_6 на пролонгацію кредитного договору № 01/2005 від 11.01.2005 з АКБ "Київ" та продовження терміну дії договору № 5-06/02 від 09.02.2007 про надання гарантії, прийнято рішення про доручення голові правління ОСОБА_6 звернутись до АКБ "Київ" з проханням про пролонгацію кредитного договору № 01/2005 від 11.01.2005 та договору про надання гарантії № 5-06/02 від 09.02.2007, а також надання повноважень голові правління ОСОБА_6 на підписання додаткових угод до кредитного договору № 01/2005 від 11.01.2005 та договору про надання гарантії № 5-06/02 від 09.02.2007 та відповідних змін, додаткових угод та доповнень до відповідних договорів застави.

Відповідно до приписів статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

В оскаржуваному рішенні, місцевий господарський суд вірно зазначив, що на момент прийняття спостережною радою відповідача оскаржуваних рішень, оформлених протоколом № 13/1 від 04.10.2004, протоколом № 13/2 від 09.02.2005 та протоколом № 45 від 10.01.2008, діяв Закону України "Про господарські товариства", який регулював діяльність акціонерних товариств, і норми якого (у відповідних редакціях, які діяли станом на 04.10.2004, 09.02.2005, 10.01.2008) підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Ч. 1, 2 ст. 24 Закону України "Про господарські товариства" (редакції якої були незмінними на момент прийняття оскаржуваних рішень), акціонерним визнається товариство, яке має статутний (складений) капітал, поділений на визначену кількість акцій рівної номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства. Акціонери відповідають за зобов'язаннями товариства тільки в межах належних їм акцій.

В ч. 1 ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваних рішень від 04.10.2004 та від 09.02.2005) визначено, що акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі установчого договору і статуту.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України" від 27 квітня 2007 року, частину першу наведеної статті було викладено в редакції, згідно якої акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту, і вказана редакція наведеної норми діяла на момент прийняття спостережною радою відповідача рішення від 10.01.2008.

Статтею 46 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваних рішень від 04.10.2004, від 09.02.2005 та від 10.01.2008) визначено, що в акціонерному товаристві з числа акціонерів може створюватися рада акціонерного товариства (спостережна рада), яка представляє інтереси акціонерів у період між проведенням загальних зборів і в межах компетенції, визначеної статутом, контролює і регулює діяльність правління.

У роботі ради акціонерного товариства (спостережній раді) з правом дорадчого голосу беруть участь представники профспілкового органу або іншого уповноваженого трудовим колективом органу, який підписав колективний договір від імені трудового колективу.

В акціонерному товаристві, яке налічує понад 50 акціонерів, створення ради акціонерного товариства (спостережної ради) обов'язкове.

Статутом акціонерного товариства або за рішенням загальних зборів акціонерів на раду акціонерного товариства (спостережну раду) може бути покладено виконання окремих функцій, що належать до компетенції загальних зборів.

Питання, віднесені статутом акціонерного товариства до виключної компетенції ради акціонерного товариства (спостережної ради), не можуть бути передані на вирішення виконавчих органів товариства.

Члени ради акціонерного товариства (спостережної ради) не можуть бути членами виконавчого органу та ревізійної комісії.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" зазначено, що акціонери (учасники) господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших акціонерів (учасників) господарського товариства та самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших акціонерів (учасників) товариства.

При вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Згідно з п. 39 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", рішення наглядової ради товариства може бути оскаржено в судовому порядку акціонером (учасником) товариства шляхом пред'явлення позову про визнання його недійсним, якщо таке рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує права чи законні інтереси учасника (акціонера) товариства. Відповідачем за таким позовом є товариство.

При вирішенні спорів, пов'язаних з порядком скликання і роботи наглядової ради товариства, визначенням правомочності її засідання, необхідно застосовувати положення установчих документів товариства.

З наявного в матеріалах справи статуту ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс", затверджений загальними зборами акціонерів 27.12.2002 (протокол № 9) і зареєстрований Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією № 1143 від 15.01.2013, і який був чинний на момент прийнятті оскаржуваних рішень, вбачаються наступні положення:

- пунктом 3.6 встановлено, що компанія є власником майна, переданого їй засновниками та учасниками у власність; виробленої в результаті господарської діяльності продукції, одержаних доходів, іншого майна, набутого після державної реєстрації та на підставах, не заборонених законом;

- пунктом 3.7 встановлено, що компанія здійснює володіння, користування і розпорядження власним майном, відповідно до цілей своєї діяльності;

- пунктом 3.8 визначено, що компанія має право продавати, передавати безкоштовно, списувати з балансу, обмінювати, передавати в оренду, надавати під заставу юридичним та фізичним особам нерухоме майно, засоби виробництва та інші матеріальні цінності, використовувати та відчужувати їх іншим способом, що не суперечить чинному законодавству та статуту;

- пункт 4.3 визначає, що акціонери компанії мають право брати участь у загальних зборах акціонерів, обирати та бути обраними до спостережної ради, ревізійної комісії, правління та інших органів компанії; брати участь у розподілі прибутків компанії та отримувати їх частку (дивіденди); отримувати відповідну інформацію про діяльність компанії; у разі ліквідації компанії - отримувати частину вартості її майна, пропорційно вартості акцій компанії, що їм належать; передавати акції, що їм належать, продавати та заповідати їх у спадщину в порядку, встановлену чинним законодавством та статутом; користуватись переважним правом на придбання акцій додаткових емісій;

- пункт 6.1 встановлює, що акції компанії є цінними паперами, що засвідчують право власності на частку у статутному фонді компанії;

- пунктом 8.1 визначено органи управління компанією, а саме: вищий орган компанії - загальні збори акціонерів, спостережна рада, ревізійна комісія, правління компанії;

- пунктом 8.2.3 визначено компетенцію загальних зборів;

- пунктом 8.3.1 встановлено, що спостережна рада представляє інтереси акціонерів у період між проведенням загальних зборів і в межах своєї компетенції контролює та регулює діяльність правління компанії з метою захисту інтересів акціонерів;

- згідно з пунктом 8.3.4 спостережна рада діє на підставі положення про спостережну раду, яке затверджується загальними зборами акціонерів компанії;

- пунктом 8.3.5 визначено, що спостережна рада має наступні повноваження: рекомендує загальним зборам розмір дивіденду; рекомендує нормативні документи, що регулюють відносини всередині компанії; здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю; надає повноваження правлінню на укладення договорів щодо розпорядження майном компанії; укладання кредитних договорів, договорів застави майна, оренди чи інший вид користування незалежно від його вартості; надає повноваження правлінню на проведення операцій з оборотними коштами та товарами на суму, що перевищує 100 000,00 грн.; приймає рішення про притягнення до майнової та дисциплінарної відповідальності посадових осіб органів управління компанії; розглядає та затверджує звіти, які подаються ревізійною комісією та правлінням компанії; затверджує порядок денний загальних зборів; залучає експертів для аналізу окремих питань, що стосуються діяльності компанії; обирає та відкликає голову правління та головного бухгалтера, укладає з ними контракти; за поданням голови правління затверджує персональний склад правління;

- пунктом 8.4.1 визначено, що виконавчим органом компанії, який здійснює керування його поточною діяльністю, є правління, яке підзвітне загальним зборам акціонерів та спостережній раді;

- пунктом 8.4.4 визначено, що правління компанії забезпечує виконання рішень загальних зборів акціонерів; організовує розробку та реалізацію перспективних і поточних планів та програм діяльності компанії; заслуховує звіти керівників структурних підрозділів, філій, представництв, товариств та дочірніх підприємство компанії; визначає умови оплати праці посадових осіб компанії та їх преміювання; визначає порядок покриття збитків; приймає рішення про здійснення компанією капіталовкладень; приймає рішення про придбання компанією власних акцій; готує пропозиції на укладення договорів щодо розпорядження майном компанії, укладання кредитних договорів, договорів застави майна, оренди чи інший вид користування; приймає рішення на проведення операцій з оборотними коштами та товарами на суму, що не перевищує 100 000,00 грн.; визначає організаційну структуру компанії; приймає рішення про збільшення статутного фонду компанії не більше ніж на 1/3 його розміру та подає його на затвердження загальним зборам акціонерів.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що рішення спостережної ради, оформлені протоколом № 13/1 від 04.10.2004, протоколом № 13/2 від 09.02.2005 та протоколом № 45 від 10.01.2008 жодним чином не суперечили п. 8.2.1, 8.3.2, 8.3.4, 8.3.5 статуту, і прийняті в межах компетенції спостережної ради ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс", визначеної як нормами чинного на момент прийняття рішень Закону України "Про господарські товариства", так і статутом відповідача у відповідній редакції.

До того ж, п. 8.3.5 статуту ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" визначено, що спостережна рада надає повноваження правлінню на укладення договорів щодо розпорядження майном компанії; укладання кредитних договорів, договорів застави майна, оренди чи інший вид користування незалежно від його вартості; надає повноваження правлінню на проведення операцій з оборотними коштами та товарами на суму, що перевищує 100 000,00 грн., що і було здійснено у визначеному порядку та у межах обумовленої компетенції спостережною радою шляхом прийняття оскаржуваних рішень. А відповідні обмеження встановлені лише щодо правління відповідача, діяльність якого підзвітна спостережній раді.

Таким чином, твердження скаржника проте, що на товаристві не затверджувалось положення про спостережну раду, а тому і діяльність вказаного органу не було врегульовано, у зв'язку з чим спостережна рада не мала відповідних повноважень приймати рішення , оформлені протоколом № 13/1 від 04.10.2004, протоколом № 13/2 від 09.02.2005, протоколом № 45 від 10.01.2008, є безпідставними та необґрунтованими, а тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що такі твердження суперечать як вимогам чинного на момент прийняття рішень Закону України "Про господарські товариства", так і статуту відповідача, так-як спостережна рада у своїй діяльності керується саме наведеними приписами закону та статуту, в зв'язку з чим жодних прав та охоронюваних законом інтересів позивача оскаржувані рішення не порушують, оскільки права та обов'язки акціонерів ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" визначені розділом 4 статуту наведеного товариства, і до яких зокрема не віднесено визначення та контролювання рішень спостережної ради, яка в свою чергу представляє інтереси акціонерів між загальними зборами акціонерів.

Щодо тверджень скаржника, що оскаржувані ним рішення спостережної ради, оформлені протоколом № 13/1 від 04.10.2004, протоколом № 13/2 від 09.02.2005 та протоколом № 45 від 10.01.2008, на момент їх прийняття суперечили вимогам ст. 2 ч. 3, ст. 17 ч. 2, ст. 20, ст. 21, ст. 23, ст. 30 ч. 2 Закону України "Про власність", то колегія суддів зазначає наступне.

Так, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що Закон України "Про власність" втратив чинність у зв'язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України" від 27 квітня 2007 року, а тому норми Закону України "Про власність" не підлягають застосуванню щодо рішення спостережної ради відповідача, оформленого протоколом № 45 від 10.01.2008.

Ст. 2 ч. 3 Закону України "Про власність" (в редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваних рішень від 04.10.2004, від 09.02.2005) визначено, що кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими.

Частиною 2 ст. 17 Закону України "Про власність" (в редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваних рішень від 04.10.2004, від 09.02.2005), майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

В ч. 1 ст. 20 Закону України "Про власність" (в редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваних рішень від 04.10.2004, від 09.02.2005) встановлено, що суб'єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об'єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об'єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами.

Частиною першою статті 21 Закону України "Про власність" (в редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваних рішень від 04.10.2004, від 09.02.2005) визначено, що право колективної власності виникає на підставі: добровільного об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод.

Відповідно ст. 23 Закону України "Про власність" (в редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваних рішень від 04.10.2004, від 09.02.2005), у власності колективного підприємства є вироблена продукція, одержані доходи, а також інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом (ч. 1).

У майні колективного підприємства визначаються вклади його працівників. Розмір вкладу працівника у майні колективного підприємства визначається залежно від його трудової участі в діяльності державного або орендного підприємства, а також участі у збільшенні майна колективного підприємства після його створення (ч. 2).

На вклад працівника колективного підприємства нараховуються і виплачуються проценти в розмірі, що визначається трудовим колективом виходячи з результатів господарської діяльності підприємства (ч. 3).

Працівникові, який припинив трудові відносини з підприємством, а також спадкоємцям померлого працівника виплачується вартість вкладу (ч. 4).

Ч. 2 статті 30 Закону України "Про власність" (в редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваних рішень від 04.10.2004, від 09.02.2005) встановлено, що право колективної власності здійснюють вищі органи управління власника (загальні збори, конференції, з'їзди тощо).

Згідно статті 12 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваних рішень від 04.10.2004, від 09.02.2005), товариство є власником: майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність;продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності;одержаних доходів;іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Статтею 12 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, яка була чинною станом на 10.01.2008) визначено, що товариство є власником зокрема майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Враховуючи зазначене вище, вимоги позивача про визнання недійсними рішень спостережної ради ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс", оформлених протоколом № 13/1 від 04.10.2004, протоколом № 13/2 від 09.02.2005, протоколом № 45 від 10.01.2008 є безпідставними та необґрунтованими, так-як не суперечили вимогам Закону України "Про власність" (у відповідних редакціях), та статуту відповідача.

До того ж, виходячи з приписів статуту відповідача (п. 3.6, 3.7, 3.8, 3.9), так і норм чинного законодавства, зокрема статті 12 Закону України "Про господарські товариства", майно товариства не є спільною колективною власністю акціонерів товариства, а власністю самого товариства.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували його вимоги та заперечення.

При не доведеності під час розгляду справи факту порушень відповідачем прав позивача відповідно до визначених позивачем підстав заявленого позову, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованими.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/21910/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/21910/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/21910/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

О.Ф. Синиця