РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015Справа №910/24396/14

За позовом Державного підприємства «Антонов»

До Державного підприємства «АНТОНОВ-ФІНАНС»

За участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Кабінет Міністрів України

2. Державне управління справами

3. Державне авіаційне підприємство «Україна»

Про стягнення 10 840 721,56 грн.

Головуючий суддя: Яковенко А.В.

Судді: Босий В.П.

Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивача -Деяк Я.В. дов. №35/296 від 15.01.2015р.
від відповідача - від третьої особи 1 - від третьої особи 2 - від третьої особи 3 -Мостіпан І.І. дов. №7-14 від 12.08.2014р. Жамбровський М.С. дов. №9-22/2020 від 25.12.2014р. Любавська І.Р. дов. №01-13/14/0014 від 12.01.2015р. Діковицька О.М. дов. №01-33/04 від 05.01.2015р.

Обставини справи:

Позивач - Державне підприємство "Антонов" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "АНТОНОВ-ФІНАНС" про стягнення з останнього заборгованості за Договором №084/732/07-804 від 04.06.2007 у розмірі 10 840 721,56 грн., з яких 8 023 000,00 грн. - основного боргу, 971 332,51 грн. - пені, 604 692,41 грн. - 3% річних, 1 259 611,00 грн. - інфляційних втрат, крім того просив судові витрати у розмірі 73 080,00 грн. також покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.06.2007 між сторонами укладено Договір №084/732/07-804, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання передати відповідачу два пасажирські літаки АН-148-100В, а останній - прийняти та оплатити вказані літаки, проте, як вказує позивач, в результаті неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань у нього виникла заборгованість у розмірі 8 023 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2014 порушено провадження у справі №910/24396/14 та призначено розгляд справи на 03.12.2014.

03.12.2014 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі №910/24396/14 від 07.11.2014

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2014 розгляд справи №910/24396/14 відкладався на 24.12.2014 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

24.12.2014 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі №910/24396/14 від 07.11.2014

24.12.2014 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив №401 від 23.12.2014 на позовну заяву з додатками, відповідно до якого просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

29.12.2014 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів страви та заява №411 від 29.12.2014 про залучення до участі третьої особи, відповідно до якої просили суд залучити до участі в справі №910/24396/14, як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача Кабінет Міністрів України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та відкладено судове засідання на 21.01.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського суду України.

21.01.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли уточнення №409-01/06 від 19.01.2015 до позовної заяви, відповідно до яких підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне управління справами та Державне авіаційне підприємство «України», вирішено розгляд справи здійснювати колегіально у складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника Голови Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 для здійснення колегіального розгляду справи визначено наступних суддів: Яковенко А.В. (головуюча), судді: Босий В.П., Смирнова Ю.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 судді Яковенко А.В. (головуюча), Босий В.П., Смирнова Ю.М. прийняли справу №910/24396/14 до свого провадження та назначили розгляд справи на 18.02.2015.

18.02.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від третьої особи, Державного авіаційного підприємства «Україна» надійшов відзив №01-26/305 від 18.02.2015 на позовну заяву, відповідно до якого підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання 23.03.2015 з'явився, надав поясненні по суті справи, відповідно до яких просив суд задовльнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 23.03.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив відмовити у задовленні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представники третіх осіб у судове засідання 23.03.2015 з'явилися, надали пояснення по суті справи, відповідно до яких підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/24396/14.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 23.03.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.06.2007 між Державним підприємством «Київський авіаційний завод «АВІАНТ», правонаступником якого є Державне підприємство «Антонов» (далі - Постачальник, Позивач) та Державним підприємством «Лізингтехтранс», правонаступником якого є Державне підприємство «АНТОНОВ-ФІНАНС» (далі - Замовник, Відповідач) укладено Договір №084/732/07-804 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Постачальник зобов'язується виготовити та передати Замовнику у встановлені Договром строки 2 (два) пасажирських літаки АН-148-100В (далі - літаки), з комплектом технічної документації, виготовлені Постачальником відповідно до технічних умов на поставку, робочої конструкторської документації, «Стандартної специфікації на літак АН-148-100» згідно з Додатком №1 до даного Договору.

Згідно з п.п. 1.3.-14. Договору літаки передаються у власність Замовника з метою їх передачі в фінансовий лізинг третім особам. Замовник зобов'язується прийняти літаки і сплатити їх вартість на умовах даного Договору.

Пунктом 2.5. Договору передбачено, що ціна одного літака та авіамайна до нього зазанчена у додатку №1 до даного Договору та складає:

- 95 000 000,00 (дев'яносто п'ять мільйонів) гривень без урахування ПДВ;

- 19 000 000,00 (дев'ятнадцять мільйонів) гривень ПДВ;

- 114 000 000,00 (сто чотирнадцять мільйонів) гривень з урахуванням ПДВ.

У відповідності до положень п. 4.3. Договору після перерахування Замовником Постачальнику 75% від ціни літака, що її обумовлено у п. 2.5. даного Договору, Постачальник у строк, що його обумовлено у п. 4.2. даного Договору, передає літак Замовнику або Лізингоодержувачу (за довіреністю Замовника).

Сторони погодили, що після ознайомлювального польоту та остаточного приймання літаків на землі уповноважені представники Постачальника, Замовника та лізингоодержувача підписують Акт здачі-приймання кожного літака та авіамайна до нього (далі - Тристоронній акт) у 9 (дев'ять) примірниках українською мовою, по 3 (три) примірники для Постачальника, Замовника та Лізингоодержувача (п. 4.8. Договору).

Згідно з положеннями пункту 4.9. Договору датою поставки літаків та авіамайна до них є дата підписання Постачальником, Замовником та лізингоодержувачем Тристороннього акту, що його обумовлено п. 4.8. даного Договору.

Відповідно до п. 7.1. Договору право власності на літаки набувається Замовником з дати підписання Постачальником, Замовником та Лізингоодержувачем Тристороннього акту, що його обумовлено у п. 4.8. даного Договору.

Пунктами 7.3.1.-7.3.2. Договору передбачено, що з дати підписання Договору до дати поставки літаків Замовник оплачує 75% вартості літаків. Остаточний розрахунок за літаки та авіамайно до них, які поставляються за Договором, Замовник здійснить протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дати укладення Тристороннього акту, що його обумовлено у п. 4.8. даного Договору.

Сторони передбачили, що за порушення строків остаточоного розрахунку за літаки, які поставляються за даним Договором, Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення (п. 9.2. Договору).

02.04.2009 сторони уклали Доповнення №6 до Договору, відповідно до якого виклали пункт 1.1. Договору у наступній редакції: «Постачальник зобов'язується виготовити та передати Замовнику у встановлені даним Договором строки 2 (два) пасажирських літаки АН-148-100В (далі - літаки) серійні номери 01-09 та 01.10, з комплектом технічної документації, виготовлені Постачальником відповідно до технічних умов на поставку, робочої конструкторської документації, «стандартної специфікації на літак АН-148-100» згідно з Додатком №1 до даного Договору».

23.12.2009 сторони уклали Доповнення №7 до Договору, відповідно до якого виклали пункт 7.3. Договору у наступній редакції: «Замовник здійснює платежі за даним Договором у гривнях згідно п. 4.1. даного Договору, шляхом прямовго банківського переказу грошових коштів на рахунок Постачальника таким чином:

- пункт 7.3.1. Договору - з дати підписання даного Договору до дати поставик літака Замовник оплачує 75% вартості літака;

- пункт 7.3.2. Договору - на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01.07.2009 №777 «Про використання у 2009 році коштів Стабілізаційного фонду для придбання літаків АН-148 через державне лізингове підприємство», після виділення коштів з державного бюджету відповідно до помісячного розпису видатків Державного бюджету України, затвердженого Міністерством фінансів України, сторони домовились про наступне: «Постачальник зобов'язується відкрити спеціальний рахунок в банківській установі з підписанням договору на обслуговування такого рахунку між Постачальником, Замовником та банківскьою установою. За умовами тристороннього договору на обслуговування вищезгаданого рахунку на списання (витрачання) з нього коштів Постачальником будуть затверджені Ліміти на кожну групу платежів відповідно до кошторису (структури ціни) з послідуючим погодженням їх з Замовником (п. 7.3.2.1. Договору). Після отримання Замовником коштів на рахунок відкритий в Державному казначействі України відповідно до помісячного розпису видатків державного бюджету, Замовник протягом 5 (п'яти) банківських днів здійснить частину оплати остаточного платежу/платежів за літаки та авіамайно до них, у розмірі не більше 20% від вартості літака/літаків, що її обумовлено у п. 2.5. Договору, на спеціальний рахунок, відкритий згідно з п. 7.3.2.1. даного Договору»;

пункт 7.3.3. Договору - остаточний розрахунок за літаки та авіамайно до них, яке поставляється за даним Договором, Замовник здійснить не пізніше 30 (тридцяти) банківських днів з дати укладання Тристороннього акту, що його обумовлено у п. 4.8. даного Договору».

01.03.2010 сторони уклали Доповнення №9 до Договору, відповідно до якого визначили, що передача літака сер. №01-10 буде здійснена Замовнику у термін - липень 2010 року.

27.03.2012 сторони уклали Доповнення №14 до Договору, відповідно до якого визначили строк передачі літака до 01.04.2012, на умовах оплати Замовником залишку боргу за літак АН-148 №01-10 в сумі 28,5 млн. гривень поетапно, але не пізніше 15 липня 2012 року.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку Позивача, виконанням Відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору літака, у зв'язку з чим Позивач вказує на існування заборгованості за поставлений літак у розмірі 8 023 000,00 грн.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується, що Замовником на виконання умов Договору було перераховано на рахунок Постачальника 105 477 000,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку ДП «Антонов», відкритому в ПАТ «КБ «Хрещатик».

Судом встановлено, що передача літака № АН-148 №01-10 була здійснена 27.03.2012, що підтверджується Тристороннім актом здачі-приймання літака, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України, та положень п. 1 Доповнення №14 до Договору, Замовник здійснює оплату залишку боргу за літак АН-148 №01-10 в сумі 28.5 млн. гривень поетапно, але не пізніше 15 липня 2012 року.

Таким чином, після спливу указаного п. 1. Доповнення №14 до Договору строку оплати за літак Замовник вважається таким, що прострочив грошове зобов'язання.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву звертав увагу суду на те, що звернення Позивача до суду про стягнення заборгованості є передчасним, оскільки відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.03.2010 за №322-р сума коштів для виробництва літака АН-148 не переузгоджена, відповідні зміни до Договору не внесені.

Крім того, Відповідач посилаєтсья на те, що відповідно до розрорядження Кабінету Міністрів України №612-р від 26.06.2013 «Про передачу державним підприємством «Антонов-Фінанс» літак Ан-148, заводський номер 01-10, передано в управління Державного управління справами для перевезень вищих посадових осіб держави Державним авіаційним підприємством «України», а отже, на думку Відповідача, перейшли всі права й обов'язки щодо оплати новому власнику за літак АН-148 №01-10.

Вищезазанчені твердження не прийймаються судом та відхиляються як необгрунтовані з огляду на наступне.

Відповідно до Доповнення №14 до Договору сторони визначили, що оплата Замовником залишку боргу за літак АН-148 №01-10 в сумі 28,5 млн. гривень буде здійснена поетапно, проте не пізніше 15 липня 2012 року. Указане також кореспондується з протоколом наради від 19.03.2012 під головуванням Першого заступника Міністра інфраструктури України Єфименка К.О. щодо виконання доручення Віце-прем'єр-міністра України - Міністра інфраструктури України Колеснікова Б.В. від 06.03.2012 до листа ДП «Антонов» №50/100 стосовно передачі літака АН-148 №01-10 ДП «Антоноф-фінанс» для здійснення його подальшої експлуатації прийнято рішення про сплату боргу ДП «Антонов-фінанс» за літак АН-148 №01-1- в сумі 28,5 млн. грн. не пізніше 15.07.2012 у разі ненадходження коштів від Міністерства інфраструктури України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сума заборгованості та строк її погашення за спірний літак були належним чином узгоджені, що спростовує доводи Відповідача.

Щодо переходу прав та обов'язків зі сплати заборгованості до нового власника у результаті передання спірного літака в управління Державного управління справами для перевезень вищих посадових осіб держави Державним авіаційним підприємством «України» суд зазначає наступне.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 за №612-р «Про передачу Державним підприємством «Антоноф-фінанс» літаків АН-148» розпорядженням Керівника Державного управління справами від 27.12.2013 за №293 «Про приймання-передачу окремого індивідуально визначеного майна» була створена комісія з питань передачі окремого індивідуального майна - літака АН-148-100В, заводський номер 01-10, з двигунами.

Відповідно до Акту приймання-передачі, затвердженого Керівником Державного управління справами від 24.01.2014, вказаний літак був переданий шляхом безоплатної передачі з сфери управління Міністерства інфраструктури України та балансу Державного підприємства «Антонов-фінанс» до сфери управління Державного управління справами, господарське відання і на баланс Державного авіаційного підприємства «Україна» для перевезення вищих посадових осіб держави.

Приймання-передача вказаного літака було здійснено відповідно до Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 за №1482 (далі - Положення). Зазначене Положення визначає порядок безоплатної передачі об'єктів права державної власності із сфери управління, зокрема, міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції управління державним майном до сфери управління інших органів, управляти державним майном, або самоврядних організацій.

Таким чином, розпорядження Керівника Державного управління справами від 27.12.2013 № 293 «Про приймання-передачу окремого індивідуально визначеного майна» та Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482, передбачають безоплатну передачу об'єктів права державної власності, а саме: окремого індивідуально визначеного майна - літака АН-148-100В, заводський номер 01-10, з двигунами.

З огляду на викладене, твердження Відповідача, що з прийняттям Кабінетом Міністрів України розпорядження від 26.06.2013 № 612-р «Про передачу державним підприємством «АНТОНОВ-ФІНЛНС», зокрема літака АН-148, заводський номер 01-10, в управління (господарське відання) Державного управління справами для перевезення вищих посадових осіб держави Державним авіаційним підприємством «Україна», перейшли й всі права та обов'язки новому власнику (балансоутримувачу), а отже й обов'язок щодо оплати за програмою придбання літаків АН-148, договорами поставки та лізингу суперечать вимогам Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 за №1482, яким встановлена безоплатна передача об'єктів права державної власності.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у Відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь Позивача, на підставі Договору, за поставлений літак заявленої суми заборгованості у розмірі 8 023 000,00 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача суми основної заборгованості у розмірі 8 023 000,00 грн. за поставлений літак є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню судом.

Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого літака 971 332,51 грн. - пені, 604 692,41 грн. - 3% річних, 1 259 611,00 грн. - інфляційних втрат.

Щодо стягнення штрафних санкцій та 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як зазначалось вище, п. 9.2. Договору передбачено, що у разі порушення строків остаточоного розрахунку за літаки, які поставляються за Договором, Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" №01-8/344 від 11.04.2005 з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено, що Відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку з перерахування коштів не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії останнього є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Судом враховано положення п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 за №14, відповідно до якого щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, враховуючи положення п. 1. Доповнення №14 до Договору, п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 за №14, ч. 5. ст. 254 ЦК України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначається відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, суд приходить до висновку, що Відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання за Договором з 17.07.2012.

Разом з тим, суд приймає до уваги надані Позивачем копії банківських виписок, з яких вбачається, що отсанній платіж за поставлений літак був проведений Відповідачем 01.10.2013. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 264 ЦК УКраїни перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таким чином, строк для нарахування пені вважається перерваним та здійснюється з 02.10.2013.

Враховуючи викладене, пеня повинна розраховуватися за поставлений літак за період з 02.10.2013 по 01.04.2014 включно, втім не виходячи при цьому за межі визначеного Позивачем періоду часу (01.05.2014 по 31.10.2014), протягом якого, на думку Позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання.

Враховуючи наведене, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені у розмірі 971 332,51 грн. за період з 01.05.2014 по 31.10.2014 не підлягають задоволенню, оскільки нараховані за неправильний період.

Судом розглянуто вимоги про стягнення з Відповідача 604 692,41 грн. - 3% річних та 1 259 611,00 грн. - інфляційних втрат у зв'язку із простроченням останнім виконання грошового зобов'язання на підставі Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 4.1. вищенаведеної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Як встановлено судом, дії Відповідача, який прострочив виконання спірного грошового зобов'язання, є порушенням умов Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів Позивача відповідно до норм статті 625 ЦК України.

Здійснивши перевірку наданого Позивачем розрахунку 3% річних, суд приходить до висновку, що законною та обгрунтованою до стягнення є сума у розмірі 551 938,44 грн. (за період з 17.07.2012 по 31.10.2014), була доведена належними та допустимими доказами. У задоволенні стягнення решти суми 3% річних у розмірі 52 753,97 грн. необхідно відмовити.

З приводу стягнення, 1 259 611,00 грн. інфляційних втрат, то за розрахунком суду інфляційні втрати за період з 17.07.2012 по 30.09.2014 становлять 1 335 236,67 грн., а не 1 259 611,00 грн., як указує у своїх розрахунках Позивач.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Оскільки відповідного клопотання у матеріалах справи немає, господарський суд не вправі виходити за межі заявлених вимог, а саме: стягувати понад указану Позивачем суму інфляційних втрат у розмірі 1 259 611,00 грн.

Звідси, вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 259 611,00 грн. за порушення строків виконання грошового зобов'язання підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт невиконання зобов'язання за Договором належним чином доведений, документально обгрунтований, Відповідачем не спростований.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги Позивача про стягнення заборгованості за Договором №084/732/07-804 від 04.06.2007 є законними, обґрунтованими та такими, що задовольняються судом в частині стягнення 8 023 000,00 грн. - основного боргу, 551 938,44 грн. - 3% річних, 1 259 611,00 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «АНТОНОВ-ФІНАНС» (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 104; ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Державного підприємства «АНТОНОВ» (03062, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 1; ) заборгованість у розмірі 9 834 549,44 грн., з яких 8 023 000,00 грн. - основного боргу, 551 938,44 грн. - 3% річних, 1 259 611,00 грн. - інфляційних втрат - за Договором №084/732/07-804 від 04.06.2007 та витрати зі сплати судового збору у розмірі 66 297,14 грн.

4. В іншій частині у позові відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

7. Дата складання повного тексту рішення 27.03.2015.

Головуючий суддя А.В. Яковенко

Судді: В.П. Босий

Ю.М. Смирнова