ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа № 908/5488/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Хачатрян В.С., суддя Шепітько І.І.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - Воєвода В.О. (довіреність від 14.10.2014 року);

відповідача - Коцило Т.П. (директор),

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх.1361З/1-38) на рішення господарського суду Запорізької області від 28.01.2015 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агроцентр", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барви", с.Барвінівка, Запорізька область

про стягненя 92900,36 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Сервіс-Агроцентр, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ТОВ "Барви" про стягнення заборгованості за договором поставки №ДП-12-050314/ззр - ЧМ від 05.03.2014 р. в загальній сумі 92900,36 грн., з якої 41709,66 грн. основний борг, 19714.73 грн. сума коригувань згідно з п. 4.3 договору, пеня -7220,40грн.; 3974,24 грн. - 5% штраф, 12438,38 грн. - 39% річних та 7842,95 грн. інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.01.2015 року у справі № 908/5488/14 (суддя Хуторний В.М.) позов задоволено.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати в частині стягнення з відповідача 27501,73 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції, було здійснено зміну територіальної підсудності на підставі Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" від 12.08.2014 р. за №1632-VII та розпорядженням голови Вищого господарського суду України №28-р від 02.09.2014 р. якими визначено, що розгляд господарських справ, які підлягають перегляду в апеляційному порядку Донецьким апеляційним господарським судом здійснюється Харківським апеляційним господарським судом.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 02.04.2015 року.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає, що штраф і пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, а не видом відповідальності за порушення зобов'язань, у зв'язку з чим судом першої інстанції не порушено положень ст..61 Конституції України та ст.ст. 213,230ГК України. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

05.03.2014 року ТОВ "Сервіс-Агроцентр" (постачальник) та ТОВ "Барви" (покупець) укладено договір поставки №ДП-12-050314/ззр-ЧМ на умовах розстрочення платежу (далі-договір) (а.с.15).

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов'язується передати (поставити) у обумовлений строк покупцеві продукцію для сільгоспвиробництва, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 1.2 поставка товару в рамках і на підставі цього договору може здійснюватись окремими партіями відповідно до додаткових угод (специфікацій) до цього договору.

Пунктом 1.3. договору встановлено, що загальна кількість та найменування товару, що підлягає поставці, його певне співвідношення (асортимент), упаковка та маркування, ціна, строк, порядок поставки та оплати, а також інші умови, визначаються додатковими угодами (специфікаціями) до цього Договору, які є невід'ємною його частиною.

В п. 2.2 договору сторони узгодили, що поставка товару здійснюється на умовах, визначених відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС - 2010. Конкретні умови поставки вказуються в додаткових угодах (специфікаціях) до цього договору.

Відповідно до п. 2.4 договору строки, порядок та інші умови поставки, отримання товару встановлюються сторонами в додатковій угоді (специфікацій).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і є укладеним на строк до 30.11.2014 р., а щодо невиконаних до цього дня зобов'язань та відповідальності - до повного їх виконання (п. 2.1 договору).

Сторони підписали додаткову угоду (специфікацію) №1 від 02.04.2014 року до договору, в якій обумовили здійснити поставку товару у строк до 08.04.2014 року, строк оплати - 30% до 03.04.2014 року, 70% до 01.10.2014 року, ціна товару - 23345,46 грн. (а.с.22).

Крім того, додатковою угодою (специфікацією) №2 від 06.05.2014 року сторони узгодили поставку товару у строк до 07.05.2014 року, строк оплати - 30% до 06.05.2014 року, 70% до 01.10.2014 року, ціна товару - 34772,04 грн. (а.с.23).

15.05.2014 року сторони підписали Додаткову угоду (специфікацію) №3 до договору, в якій узгодили здійснити поставку товару на суму 21367,20 грн. в строк до 16.05.2014 року, з оплатою 30% до 15.05.2014 року, 70% до 01.10.2014 року (а.с.24).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 79484,70 грн., що підтверджується видатковими накладними №740 від 09.04.2014 р. на суму 23345,46 грн., №1213 від 12.05.2014 р. на суму 34772,04 грн. та №1354 від 21.05.2014 р. на суму 21367,20 грн. (а.с.25-27).

Як свідчать матеріали справи, грошові кошти за поставлений позивачем товар відповідач сплатив частково, в сумі 37775,04 грн., що підтверджується виписками ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з рахунків позивача (а.с.63-72).

Як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору за поставлений товар в повному обсязі не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 41709,66 грн. основного боргу, 19714,73 грн. суми коригувань згідно з п. 4.3 договору, 7220,40грн. - пені; 3974,24 грн. - 5% штраф, 12438,38 грн. - 39% річних та 7842,95 грн. інфляційних втрат.

Судова колегія приймає до уваги наступне.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до п.4.1 договорів поставки, вартість товару повинна бути повністю сплачена постачальнику покупцем на умовах, які зазначені в додаткових угодах (специфікаціях) до даного договору, що є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 8.4 договорів передбачено, що постачальник вправі застосувати на свій розсуд будь-які оперативно-господарські санкції визначені ст.235 та ст.236 Господарського кодексу України, зокрема у разі порушення строків оплати, встановлених даним договорами та додатковими угодами (специфікаціями) до них, зобов'язання покупця по повному розрахунку за отриманий товар вважаються такими, що настали з моменту такого прострочення.

Таким чином, виходячи з умов договору, позивач має право вимагати 100% оплати з моменту порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті, що було застосовано позивачем у розрахунку боргу.

Сума боргу відповідача підтверджується наданим позивачем матеріалами (договором та додатковими угодами до нього, видатковими накладними, розрахунками ціни позову).

Крім того, в судовому засіданні 02.04.2015 року наявність заборгованості та сума основного боргу представником відповідача не заперечувалась.

Відповідач в добровільному порядку суму основного боргу не сплатив, не представив суду доказів погашення боргу.

Враховуючи непогашення відповідачем суми основного боргу, вказаної позивачем, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 41709,66 грн.

Крім того, відповідно до п.4.3 договору, вартість товару розраховується у гривні та фіксується у відповідній іноземній валюті, що зазначена у відповідній додатковій угоді (специфікації), в цьому випадку постачальник має право в односторонньому порядку змінити вартість товару, в залежності від зміни курсу даної валюти наступним чином:

на дату підписання додаткової угоди (специфікації) вартість товару у гривні розраховується по курсу продажу відповідної валюти, визначеному на міжбанківському валютному ринку на дату, що передує даті підписання, за даними Інтернет - сторінки http://index. Minfin.com.ua/, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній, визначається як курс продажу відповідної валюти на початок відповідного дня банку ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", який вказано на сайті http://www.aval.ua/, у розділі "Курси валют" (п.4.3.1 договору).

Згідно п. 4.3.2 вказаного договору, на дату відвантаження партії товару, згідно з певною додатковою угодою (специфікацією), у випадку зростання курсу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку, відносно курсу, вказаного у додатковій угоді (специфікації), вартість даної партії товару змінюється пропорційно такому зростанню за формулою:

В1в

Ав= ----------------- х Св

В2в

де: Ав - вартість партії товару у гривні на день фактичного відвантаження;

В1в - курс продажу відповідної іноземної валюти, визначений згідно з п.4.3.1 цього договору на день, що передує даті відвантаження товару;

В2в - курс продажу відповідної іноземної валюти, визначений згідно з п. 4.3.1 цього договору на дату підписання відповідної додаткової угоди (специфікації);

Св - вартість цієї ж партії товару у гривні, розрахована по курсу, визначеному згідно з п. 4.3.1 цього договору на дату підписання відповідної додаткової угоди (специфікації).

У відповідності до п. 4.3.3 договору на дату фактичної оплати частини товару, згідно з певною додатковою угодою (специфікацією), у випадку зростання курсу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку, відносно курсу, вказаного у додатковій угоді (специфікації), або курсу перерахунку вартості товару на дату фактичного відвантаження, вартість оплачуваної частини товару змінюється пропорційно такому зростанню за формулою:

В1о

Ао = --х Со

В2о

де: Ао - сума належна до оплати у гривні на день фактичного перерахування коштів, згідно умов договору;

Віо - курс продажу відповідної іноземної валюти, визначений згідно з п. 4.3.1 цього договору на день, що передує даті фактичного перерахування коштів;

В2о - курс продажу відповідної іноземної валюти, визначений згідно з п.4.3.1 цього договору на дату підписання відповідної додаткової угоди (специфікації);

Со - сума належна до оплати у гривні на дату підписання договору, згідно умов договору та відповідних додаткових угод (специфікацій).

Зміна вартості товару на дату фактичної оплати фіксується Постачальником у вигляді коригування видаткових накладних після повної оплати вартості Товару, з урахуванням курсу валюти на дату кожної часткової оплати, та не потребує додаткових угод чи погоджень обома сторонами договору.

Постачальник може здійснювати перерахунок вартості Товару та надати коригування видаткових накладних на будь - яку дату на власний розсуд або на прохання Покупця, за наявності відповідних підстав, згідно з пунктами 4.3.3. та 4.3.2 даного Договору.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання взятих відповідачем зобов'язань щодо оплати за отриманий товар у строк, визначений додатковими угодами до укладених сторонами договорів поставки, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми коригування вартості товару в розмірі 19714,73 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», п.4.1 сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити, передбачений законом розмір процентів річних.

Відповідно до п. 8.5.2 договору покупець за порушення грошових зобов'язань по оплаті ціни товару на підставі статті 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника 39% річних від суми боргу.

Таким чином, сторони узгодили в договорах 39% річних від суми боргу, збільшивши розмір процентів річних, передбачений законом.

Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобов'язання, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 39% річних за період з 04.04.2014 року по 27.11.2014 року в сумі 12438,38 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п.2 ст.549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 8.5.1 договорів за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті ціни товару покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 5 % та пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Згідно п. 8.6 договору нарахування неустойки (пені) за цим договором здійснюється протягом всього часу існування заборгованості.

Отже, стягнення штрафу та пені у разі неналежного виконання взятих на себе зобов'язань передбачено умовами укладеного сторонами договору та узгоджується з приписами чинного законодавства.

Таким чином, обґрунтованим, на думку колегії суддів, є стягнення з відповідача пені за період з 04.04.2014 року по 27.11.2014 року в сумі 7220,40 грн. та 3974,24 грн. штрафу.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 7842,95 грн.

Колегія суддів вважає неправомірним нарахування інфляційних втрат, оскільки сторони в договорі визначили інший спосіб компенсації знецінення грошових коштів, а саме перерахунок відносно курсу національної валюти - гривні до долара США та Євро. В такому випадку нарахування інфляційних втрат є неможливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише відносно національної валюти (п 8.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013), а здійснений позивачем перерахунок вартості товару по курсу долара США повністю врахував таке знецінення.

Аналогічна правова думка міститься в постанові Вищого господарського суду України від 16.09.2014 року у справі №904/3739/14.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, у зв'язку з чим рішення господарського суду Запорізької області від 28.01.2015 року підлягає частковому скасуванню в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 7842,95 грн.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що чинним законодавством України не передбачена можливість одночасного стягнення штрафу та пені, оскільки вони відносяться до відповідальності одного виду, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є неправомірними.

Колегія суддів враховує наступне.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати (аналогічна правова думка міститься в п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Враховуючи наведене та те, що в п.8.5.1 сторони передбачили можливість стягнення і пені і штрафу за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, доводи апелянта є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст. ст. 99, 101, пунктом 2 статтею 103, п.4 ч.1 ст.104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 28.01.2015 року у справі №908/5488/14 скасувати в частині стягненні інфляційних втрат в сумі 7842,95 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог про стягнення 7842,95 грн. інфляційних втрат відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 07.04.2015 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Хачатрян В.С.

Суддя Шепітько І.І.