КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа№ 910/25493/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

за участю представників:

від позивача: Білак Я.Ю. - представник

Гольченко Р.О. - представник

від відповідача-1: не з'явився.

від відповідача-2: Архіпов О.Ю. - представник

Протасов С.В. - представник

розглянувши в відкритому судовому засідання матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Технологічна акціонерна компанія об'єднана» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2014 року у справі № 910/25493/14 (суддя: Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс - Агроцентр»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро ХХІ»

2. Приватного акціонерного товариства «Технологічна акціонерна компанія об'єднана»

про стягнення 61 874 676,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.12.2014 року у справі № 910/25493/14 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс - Агроцентр» задоволено в повному обсязі.

На підставі рішення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро ХХІ» підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс - Агроцентр» 18481306 грн. 70 коп. основного боргу, 3801614 грн. 80 коп. - 39% річних, 92406 грн. 33 коп. - 5% річних, 2435820 грн. 58 коп. збитків від інфляції, 5294530 грн. 73 коп. коригування вартості товару з урахуванням зміни курсу валюти, 37453 грн. 50 коп. судового збору.

На підставі рішення з Приватного акціонерного товариства «Технологічна аграрна компанія об'єднана» підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс - Агроцентр» 18481306 грн. 70 коп. основного боргу, 3801614 грн. 80 коп. -39% річних, 924065 грн. 33 коп. - 5% річних, 2435820 грн. 58 коп. збитків від інфляції, 5294530 грн. 73 коп. коригування вартості товару з урахуванням зміни курсу валюти, 37453 грн. 50 коп. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Технологічна акціонерна компанія об'єднана» звернулось до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2014 року у справі № 910/25493/14 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «Сервіс - Агроцентр» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 09.02.2015 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 03.03.2015 року.

03.03.2015 від представника позивача через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких позивач просив залишити оскаржуване рішення без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 розгляд справи відкладено на 18.03.2015 у зв'язку з неявкою представників відповідача-1.

У судове засідання 18.03.2015 представник відповідача-1 повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши думку представників позивача та відповідача-2, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників відповідача-1.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та письмових заперечень, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з наступних підстав:

25.03.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс - Агроцентр» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро ХХІ» (покупець) було укладений договір поставки № 5-250314/ззр (надалі - Договір поставки).

Відповідно до умов Договору поставки позивач зобов'язався поставити у зумовлений строк покупцю товар (продукцію сільгоспвиробництва), а відповідач зобов'язався прийняти вказаний товар та оплатити його вартість на умовах даного договору.

Пунктом 2.2 Договору поставки передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах визначених відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермс - 2010. Конкретні умови поставки вказуються в додаткових угодах (специфікаціях) до цього договору.

У відповідності до п. 4.1 Договору поставки вартість товару повинна бути повністю сплачена покупцем на умовах, які зазначені в даному договорі та в додаткових угодах (специфікаціях), що є невід'ємною частиною даного договору.

Положеннями п. 4.2 та п. 4.2.1 Договору поставки сторони погодили, що розрахунок за даним договором здійснюється в національній валюті. Конкретні умови оплати зазначаються у відповідній додатковій угоді (специфікації) та мають бути відображені наступним чином:

Оплата в розмірі 100% вартості товару, передбаченої у відповідній додатковій угоді (специфікації) здійснюється переказним авальованим векселем зі строком оплати «за пред'явленням, але не раніше 15 листопада 2014 р. « наступним чином:

- постачальник разом із видатковою накладною передає покупцю по акту приймання - передачі переказний вексель:

- покупець зобов'язаний акцептувати отриманий від постачальника переказний вексель, авалювати його не більше ніж протягом 15 днів після його отримання та передати його постачальнику по акту приймання - передачі протягом 3-х календарних днів авалювання. Датою оплати буде вважатися дата передачі покупцем по акту приймання - передачі постачальнику переказного авальованого векселя.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позов мотивовано тим, що на виконання умов Договору поставки № 5-250314/ззр від 25.03.2014 р. позивач поставив відповідачу - 1 товар (продукцію сільгоспвиробництва) на загальну суму 36962613,41 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладним: № 585 від 04.04.2014 р., № 696 від 08.04.2014 р., № 706 від 08.04.2014 р., № 755 від 11.04.2014 р., № 804 від 11.04.2014 р., № 774 від 14.04.2014 р., № 866 від 15.04.2014 р., № 908 від 15.04.2014 р., № 918 від 16.04.2014 р., № 954 від 17.04.2014 р., № 1009 від 22.04.2014 р., № 1024 від 23.04.2014 р., 1055 від 25.04.2014 р., № 1587 від 18.06.2014 р., № 1694 від 15.07.2014 р., № 1697 від 16.07.2014 р., а відповідач-1 в порушення умов Договору за поставлений товар не розрахувався.

25.03.2014 між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Технологічна аграрна компанія об'єднана» було укладено Договір поруки № 1 (надалі - Договір поруки).

За умовами Договору поруки відповідач-2 (поручитель) зобов'язався відповідати перед позивачем (кредитором) в повному обсязі за своєчасне виконання відповідачем - 1 (боржником) усіх зобов'язань, передбачених Договором поставки № 5-250314/ззр від 25.03.2014 р.

Відповідно до п. 1.3 Договору поруки основним обов'язком боржника є виконання перед кредитором зобов'язань за основним договором. Основним обов'язком поручителя є виконання зобов'язань боржника у випадку їх порушення боржником.

У відповідності до п. 6.1.5 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань перед кредитором за основним договором у встановлений строк (термін) поручитель виконує зобов'язання в обсязі невиконаних боржником зобов'язань перед кредитором за основним договором протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання поручителем письмової вимоги від кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що 11.11.2014 позивач направив на адресу відповідача - 2 письмову вимогу про виконання останнім грошових зобов'язань перед позивачем.

Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначена письмова вимога була отримана відповідачем-2, 11.11.2014, однак на день подання позивачем позову до суду, відповідач - 2 не виконав вимоги позивача.

Дослідивши умови Договору, колегія суддів зазначає, що пунктом 4.2.1. Договору поставки передбачено обов'язок позивача по акту приймання-передачі разом із видатковою накладною передати покупцю переказний вексель.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду відповідні акти приймання-передачі векселів, що підтверджує неналежне виконання ним умов Договору поставки.

Доводи представника позивача які було заявлено ним у судвому засіданні, що підписи на видаткових накладних є доказами отримання векселів судом не приймаються, оскільки надані накладні не містять відомостей про передачу векселів, а інших доказів передачі векселів сторонами не надано.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом п. 29 Постанови Пленуму Верховного суду України від 08.06.2007 р. №5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» передбачено, що у випадках, коли правочином передбачено, що одна сторона передає товари, виконує роботи чи надає послуги, а інша з метою розрахунку видає (передає) або акцептує вексель на узгоджених сторонами умовах, зобов'язання з оплати цих товарів, робіт чи послуг вважаються виконаними при виконанні таких дій із векселем.

Якщо одна сторона передала товари, виконала роботи або надала послуги, а інша сторона не видала (не передала) чи не акцептувала вексель на узгоджених ними умовах, сторона, яка виконала зобов'язання за правочином, має право звернутися з вимогою про оплату.

За змістом ст. 198 Цивільного кодексу суд має право задовольнити вимогу про стягнення оплати за товари, роботи чи послуги в грошовій формі, якщо дійде висновку, що зустрічні зобов'язання за виданим чи переданим у рахунок оплати за договором векселем не виконано (зокрема, якщо він має дефект форми).

Відтак, суд може задовольнити вимогу про стягнення грошових коштів за договором, в якому передбачена оплата за перехідними векселями, виключно за умови наявності доказів, що зобов'язання по оплаті за перехідним векселем не виконано.

Оскільки Договором поставки встановлений порядок оплати за поставлений товар по переказним векселям, які мали бути надані позивачем, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що висновки суду першої інстанції, що відповідач-1 повинен був розрахуватися за поставлений товар грошовими коштами, у разі не надання позивачем векселів для їх подальшої оплати є хибними та суперечать чинному законодавству України.

Враховуючи, що відповідач не виконав належних та достатніх дій передбачених Договором по передачі покупцю переказного векселя, колегія суддів приходить до висновку, що на момент подачі позову права позивача відповідачем-1 не порушено, а відповідно позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за Договором поставки № 5-250314/ззр як з відповідача-1 (покупця) так і з відповідача-2 (поручителя) відсутні.

Крім того, враховуючи відсутність підстав для стягнення заборгованості, підстави для стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат - відсутні.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України у постанові має бути зазначено новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

У відповідності до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з нормами ст. 68 Господарського процесуального кодексу України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/25493/14 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс - Агроцентр» про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено, накладено арешт на рахунки відповідача-1 в розмірі 61874676,30 грн. та рахунки відповідача-2 в розмірі 61874676,30 грн.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування заходів до забезпечення позову по справі № 910/25493/14 вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/25493/14.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 910/25493/14 року у справі № 910/25493/14 підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Технологічна акціонерна компанія об'єднана» підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Технологічна акціонерна компанія об'єднана» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 910/25493/14 по справі № 910/25493/14 скасувати.

3. Постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс - Агроцентр» (03138, м. Київ, вул. Каменярів, 21, код 36059766) на користь Приватного акціонерного товариства «Технологічна аграрна компанія об'єднана» (02225, м. Київ, вул. Архітектора Ніколаєва, 7, код 33939991) 36540,00 (тридцять шість тисяч п'ятсот сорок грн. 00 коп.) грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Скасувати заходи до забезпечення позову по справі № 910/25493/14 вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/25493/14.

7. Матеріали справи № 910/25493/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко