ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р.Справа № 922/920/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Черновою В.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівські зорі" (Харківської обл., с. Артемівка)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино" (м. Харків)
про визнання недійсним договору,
за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить визнати недійсним договір поставки засобів захисту рослин №19/04, укладений 19.04.2013 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Талино" та товариством з обмеженою відповідальністю "Артемівські зорі". Свої позовні вимоги обґрунтовує порушення відповідачем вимог ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", оскільки на момент укладання спірного договору відповідач не мав ліцензії на торгівлю пестицидами та агрохімікатами, а тому зазначений договір має бути визнаний недійсним згідно з ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 березня 2015 р. розгляд справи був відкладений на 23 березня 2015 р. о 15:00 год.

Позивач не надав витребувані судом документи.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча позивач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач надав письмове заперечення на позовну заяву, в якому просить відмовити у позові ТОВ "Артемівські зорі", посилаючись на те, що поставка засобів захисту рослин 04.06.2013 р. та 13.06.2013 р. ТОВ "Артемівські зорі" за договором №19/04 від 19.04.2014 р. була здійснена ТОВ "Талино" з додержанням вимог чинного законодавства. На підтвердження викладеного відповідач надав копію ліцензії серії АЕ №195218 від 14.02.2013 р. на торгівлю пестицидами та агрохімікатами (тільки регуляторами росту рослин).

У наданому відзиві, відповідач просить розгляд справи проводити у відсутність представника ТОВ "Талино".

Розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника, суд вважає за можливе задовольнити його.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

19.04.2013 р. між сторонами був укладений договір поставки засобів захисту рослин №19/04 (надалі - договір), за яким постачальник (відповідач) зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець (позивач) зобов'язується прийняти та оплатити наступний товар: - засоби захисту рослин.

Відповідно до п. 3.1 договору загальна вартість поставленого за даним договором товару визначається згідно видаткових накладних постачальника.

Згідно з п. 4.1 договору, поставка товару у повному обсязі має бути здійснена у строк до 30.10.2013 р. включно.

Пунктом 3.2 вказаного договору сторони визначили форму оплати - перерахування на розрахунковий розрахунок не пізніше 30.10.2013 р.

Відповідач, на виконання умов договору поставки засобів захисту рослин №19/04 від 19.04.2013 р., поставив позивачу засоби захисту рослин в загальній сумі 30399,50 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних №РН-0000036 від 04.06.2013 р. на суму 25102,00 грн. та №РН-0000041 від 13.06.2013 р. на суму 5297,50 грн., які підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Позивач, всупереч вимогам договору поставки, свої зобов'язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар не виконав та не надав суду доказів на підтвердження оплати заборгованості в сумі 30399,50 грн., що і стало підставою для звернення ТОВ "Талино" з відповідним позовом до господарського суду.

Як свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду Харківської області від 13.01.2015 р. у справі №922/5601/14 (суддя Аюпова Р.М.) за позовом ТОВ "Талино" до ТОВ "Артемівські зорі" про стягнення 38424,42 грн., яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2015 р., позовні вимоги задоволені частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою-шостою статті 203 цього Кодексу. Також, вказаною статтею встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як торгівля пестицидами та агрохімікатами (тільки регуляторами росту рослин).

Посилання позивача на те, що відповідач не мав ліцензії на торгівлю пестицидами та агрохімікатами, а тому зазначений договір має бути визнаний недійсним згідно з ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, є безпідставними, оскільки відповідач на момент укладання спірного договору мав ліцензію Міністерства аграрної політики та продовольства України серії АЕ №195218 від 14.02.2013 р. на торгівлю пестицидами та агрохімікатами (тільки регуляторами росту рослин).

Спірний договір є укладеним у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та підписано уповноваженими представниками юридичних осіб.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано доказів наявності підстав для визнання спірного договору недійсним.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір належить покласти на позивача.

Керуючись ст. 193 ГК України, ст.ст. 6, 202, 203, 215, 627, 638, 712 ЦК України, ст.ст. 33-35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 30.03.2015 р.

Суддя В.І. Ольшанченко