КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2015 р. Справа№ 910/304/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Петрик А.М. - фізична особа - підприємець;

від відповідача: не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петрика Андрія Михайловича

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2015

у справі № 910/304/15-г (суддя Паламар П.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Петрика Андрія Михайловича

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

про зобов'язання перерахувати грошові кошти, ціна позову 1 389 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2015 № 910/304/15-г позовну заяву Фізичної особи-підприємця Петрика Андрія Михайловича з доданими до неї документами повернуто без розгляду на підставі п.4 ст.63 ГПК України.

Ухвала мотивована тим, що всупереч п.3 ст.57 ГПК України до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі, оскільки вимоги про перерахунок грошових коштів є майновими; виходячи з ціни позову 1 389 000,00 грн., розмір належного до сплати судового збору становить 27 780,00 грн., проте, як слідує з квитанції № 140 від 05.12.2014, позивачем сплачено 1 218,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2015 № 910/304/15-г скасувати з підстав невідповідності висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, характеру позовної заяви, порушення норм процесуального права.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник стверджує, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.63 ГПК України, пп.2 п.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" й необґрунтовано зазначено про наявність позовних вимог майнового характеру, за наявності заявлення немайнових вимог до відповідача.

На думку скаржника, суд дійшов необґрунтованого висновку, що спонукання до виконання умов договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування, є майновими вимогами до відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали позовної заяви, заслухавши представника позивача, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем подано до суду першої інстанції позовну заяву від 06.01.2015 про зобов'язання відповідача виконати платіжні доручення позивача: № 71 від 29.10.2014 на перерахування суми 35 000,00 грн., № 72 від 29.10.2014 на перерахування суми 195 000,00 грн., № 73 від 29.10.2014 на перерахування суми 160 000,00 грн., № 75 від 29.10.2014 на перерахування суми 185 000,00 грн., № 76 від 29.10.2014 на перерахування суми 175 000,00 грн., № 77 від 29.10.2014 на перерахування суми 193 000,00 грн. № 78 від 29.10.2014 на перерахування суми 39 000,00 грн., № 79 від 16.12.2014 на перерахування суми 407 000,00 грн. і перерахувати з рахунку 0654 в ПАТ "ВіЕйБі Банк" грошові кошти з урахуванням послуг банку, а саме відповідно 35 000,00 грн., 195 000,00 грн., 160 000,00 грн., 185 000,00 грн., 175 000,00 грн., 193 000,00 грн., 39 000,00 грн. на розрахунковий рахунок 7301 в ПАТ "УкрСиббанк", МФО 351005, отримувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлант", призначення платежу: ,Оплата за товар згідно договору № 51-10 від 27.10.2014", 407 000,00 грн. на розрахунковий рахунок 7001 в ПАО АКБ "Новий", МФО 305062, отримувач: ЗАТ "Промважмаш" призначення платежу: "Оплата за товар згідно договору № 31-11 від 27.02.2014"; стягнення з відповідача судових витрат.

До позовних матеріалів позивачем додано квитанцію № 140 від 05.12.2014 про сплату судового збору за позовом в розмірі 1 218,00 грн.

Підставами позову позивачем зазначено невиконання відповідачем вищевказаних платіжних доручень в порушення зобов'язань за договором банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 122/152.

Як вбачається із п.п.2.1.2, 2.1.3 договору № 122/152 про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 10.08.2010, копія якого додана до матеріалів позову, банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахункові операції; виконувати доручення клієнта, що містяться в розрахунковому документі.

Згідно із ч.1 ст.1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи іншому банку, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Таким чином, оскільки здійснення переказу грошової суми, зазначеної платником у платіжному дорученні, є послугою, надання якої передбачено укладеним сторонами договором банківського вкладу, при цьому сума грошових коштів, зазначена у платіжному дорученні, не вибуває із власності платника, а банком лише здійснюється відповідна операція по оформленню руху суми коштів до визначеного платником одержувача у платіжному дорученні, то виконання банком свого договірного зобов'язання, у частині виконання платіжного доручення, не підлягає вартісній оцінці.

У п.2.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" із змінами і доповненнями, роз'яснено, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці; подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір".

У позовній заяві позивачем заявлені вимоги про зобов'язання вчинити дії по виконанню відповідачем 8-ми платіжних доручень.

Як свідчить зміст положень ст.1089 ЦК України та договору № 122/152 про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування, відповідач повинен надати позивачу послугу з оформлення переказу грошової суми саме по кожному конкретному платіжному дорученню.

Отже, у позовній заяві позивача про зобов'язання вчинити дії від 06.01.2015, заявлено 8 немайнових вимог, відповідно до кількості платіжних доручень.

Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між особою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (п.2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня -1 218 гривень.

Таким чином, за подання до господарського суду позовної заяви про зобов'язання вчинити дії від 06.01.2015, підлягає сплаті судовий збір всього у розмірі 9 744,00 грн. (1 218,00х8).

За викладених обставин, додана позивачем до позовної заяви квитанція № 140 від 05.12.2014 про сплату судового збору в розмірі 1 218,00 грн., не свідчить про дотримання позивачем вимоги статті 57 ГПК України щодо обов'язку додання до позовної заяви документу, який підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно із п.4 ч.1 ст.63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Отже, навівши власну правову оцінку щодо характеру позовної заяви, яка є відмінною від правової оцінки суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується із тим, що резолютивна частина оскаржуваної ухвали є правильною, тому ухвала Господарського суду міста Києва від 16.01.2015 № 910/304/15-г не підлягає скасуванню.

З огляду на викладене. колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами процесуального права та відповідно до матеріалів позовної заяви, для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2015 № 910/304/15-г залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петрика Андрія Михайловича без задоволення.

2. Справу № 910/304/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 03.04.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха