РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа № 918/1436/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Дужич С.П. ,

судді Василишин А.Р.

при секретарі Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Мельник В. В.

відповідача, - Якубець К. М.

третьої особи - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Рівненського державного гуманітарного університету на рішення господарського суду Рівненської області від 18.12.14 р. у справі № 918/1436/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Рівненського державного гуманітарного університету

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України

про стягнення боргу в сумі 22 084 грн. 37 коп.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 18.12.2014 р. у справі №918/1436/14 (суддя Марач В.В.) позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Рівненського державного гуманітарного університету за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України про стягнення боргу в сумі 22 084 грн. 37 коп. - задоволено частково.

Стягнуто з Рівненського державного гуманітарного університету на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 18 346 грн. 91 коп. основного боргу, 1 583 грн. 82 коп. пені, 1 879 грн. 40 коп. інфляційних втрат, 252 грн. 69 коп. 3 % річних, а також 1 827 грн. витрат по оплаті судового збору. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 21 грн. 55 коп. інфляційних витрат.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Рівненської області від 18.12.2014 р. у справі №918/1436/14 Рівненський державний гуманітарний університет подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 18.12.2014 р. у справі №918/1436/14 в частині стягнення з Рівненського державного гуманітарного університету пені, 3% річних та інфляційних втрат. Прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

В апеляційній скарзі Рівненський державний гуманітарний університет посилається на ту обставину, що господарський суд Рівненської області порушив норми матеріального та процесуального права що призвело до неправильного вирішення питання та винесення помилкового рішення. Крім того, суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань сталося не з вини Рівненського державного гуманітарного університету. Всупереч вимогам діючого законодавства позивач - ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не дотримався частин 2, 3 статті 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та не відкрив в установах уповноважених банків поточні рахунки зі спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природній газ від відповідних категорій споживачів.

Крім того скаржник звертає увагу суду на те, що Договір, яким визначався порядок здійснення оплати, було підписано сторонами пізніше, ніж відбулася поставка природного газу, а відтак до університету не можуть застосовуватись штрафні санкції у вигляді пені, а також неправомірним є нарахування інфляційних та 3% річних, оскільки у діях відповідача відсутня вина.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.02.2015 р. апеляційну скаргу Рівненського державного гуманітарного університету у справі №918/1436/14 прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 р. у справі №918/1436/14 змінено склад колегії, окрім заміни головуючого судді, змінено склад суду, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Дужич С.П., суддя Василишин А.Р.

У судовому засіданні представник позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Мельник В. В. заперечила проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обгрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 18.12.2014 р. у справі №918/1436/14 є законним та обгрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача - Рівненського державного гуманітарного університету Якубець К. М. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення на обгрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 18.12.2014 р. у справі №918/1436/14 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, хоча про дату час та місце розгляду апеляційної скарги було повідомлено належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2014р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Рівненським державним гуманітарним університетом (покупець) укладено договір №2786/14ТЕ-28 купівлі-продажу природного газу.

Умовами Договору передбачено, що продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору (п.1.1).

Відповідно до п. 1.2 Договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, використовуються для виробничо комерційної діяльності.

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року до 23,000 тис. куб. м., у тому числі по місяцях ( тис. куб. м.): січень - 4; лютий - 4; березень - 4; квітень - 2; жовтень - 2; листопад - 3; грудень 4 (п. 2.1).

За умовами п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів, обліку газу покупця.

Відповідно до умов п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу - газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що кількість газу, яка подається Покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу Покупця.

Згідно п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на природний газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

За умовами п.5.2 договору ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 2 448,00 грн., з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування ПДВ. До сплати за 1 000 куб.м природного газу 2 783,96 грн., крім того ПДВ - 20% - 556,79 грн., всього з ПДВ 3 340,75 грн.

Пунктом 6.1 договору визначено, що оплата за природний газ проводиться Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. цього договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2014 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014р., а в частинні проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 Договору).

Договір підписано представниками та скріплено відбитками печаток сторін.

На виконання умов вищезазначеного Договору позивач протягом січня - квітня 2014 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 18 346 грн. 91 коп.. Даний факт підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі природного газу: від 31 травня 2014 року на суму 6 297 грн. 32 коп., 6 297 грн. 32 коп., 5 762 грн. 81 коп., 4 807 грн. 35 коп.

Однак, відповідач взятий на себе обов'язок по оплаті вартості природного газу, поставленого у спірний період, не виконав, заборгувавши таким чином позивачу 18 346 грн. 91 коп..

Враховуючи порушення відповідачем термінів виконання грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №2786/14-БО(Т)-28 від 12 травня 2014 року, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1 583 грн. 82 коп. - пені, 252 грн. 69 коп. - 3% річних, 1 900 грн. 95 коп. - інфляційних втрат за періоди згідно долученого розрахунку.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарські зобов'язання згідно положень ст.173 Господарського кодексу України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо купівлі-продажу природного газу та його оплати.

За приписами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ч.1, ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Таким чином, належним виконанням спірного договору від 12.05.2014 р. №2786/14-БО(Т)-28 є своєчасна та у повному обсязі оплата відповідачем товару - узгодженої кількості товару за встановленою ціною. Ураховуючи положення ст.ст.527, 610 ЦК України відповідачем зобов'язання належним чином не виконано.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду та зазначає наступне.

Спір між сторонами виник при виконанні господарського зобов'язання. За змістом статей 173, 174 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин з підстав, передбачених Кодексом. Підставами виникнення господарських зобов'язань є юридичні факти - дії та події, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Загальними умовами виконання господарських зобов'язань є вимога щодо їх належного виконання у відповідності до закону, інших правових актів, договору.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу №2786/14-БО(Т)-28 , відповідно до якої позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 18 346 грн. 91 коп., що підтверджується вказаними вище актами прийому-передачі.

В свою чергу, відповідач за отриманий не розрахувався..

Таким чином, загальна сума заборгованості склала 18 346,91 грн., яка й заявлена позивачем до стягнення при подачі позову до суду.

Оскільки заявлена позивачем сума стягнення, відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить положенням договору, вимога про стягнення з відповідача вказаної суми підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду Рівненської області в даній справі щодо задоволення позову та стягнення заборгованості з відповідача у сумі 18 346,91 грн.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань позивачем заявлено до стягнення 1 583,82 грн. пені, 252,69 грн. - 3%річних та 1 900,95 грн. - втрат від інфляції.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3 спірного договору передбачено, що у разі порушення покупцем умов пункту 4.1 цієї угоди, останній крім суми заборгованості зобов'язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Колегією суддів Рівненського апеляційного господарського суду перевірено розрахунок пені, нарахованої на відповідні суми основного боргу по кожному спірному акту приймання-передачі природного газу окремо та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства. Відтак, судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача 1 583,82 грн. пені.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції перевірено нарахування 3% річних та встановлено, що вони є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та не суперечать положенням договору. Відтак місцевим господарським судом правомірно задоволено позовну вимогу про стягнення з Рівненського державного гуманітарного університету 3% річних в сумі 252,69 грн.

Щодо розрахунку інфляційних втрат, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позивачем допущено помилку, а саме здійснюючи нарахування інфляційних Позивач не заокруглював індекс інфляції до твердої суми, як то передбачено Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р.

Здійснивши розрахунок, колегія суддів погоджується з правильністю розрахунку господарського суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача 1879,40 грн. інфляційних та відмови у стягненні з відповідача 21,55 грн. інфляційних.

Судом критично оцінюється твердження відповідача про відсутність у позивача рахунку із спеціальним режимом використання відповідно до ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", виходячи з наступного.

Дослідивши зміст оскаржуваного Договору, колегія суду констатує, що п. 12 Договору передбачений рахунок із спеціальним режимом використання - 0921.

Відтак з урахуванням вище викладеного, доводи апеляційної скарги Рівненського державного гуманітарного університету суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненського державного гуманітарного університету на рішення господарського суду Рівненської області від 18.12.14 р. у справі № 918/1436/14 - залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Справу №918/1436/14 повернути до господарського суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Василишин А.Р.