номер провадження справи 8/35/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 Справа № 908/881/15-г

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Енергосистема» (69037, м.Запоріжжя, вул. Миру, 5, офіс 12)

про стягнення 14799 грн. 58 коп. зайво сплачених коштів за договором підряду № 4/10 від 19.04.2010 р.

Суддя Попова І.А.

Представники:

Позивача - Близнюкова С.І., дов. від 24.03.2014 р.

Відповідача - Ігнатов А.В., дов. від 11.03.2015 р.

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 14799 грн. 58 коп. зайво сплачених коштів за договором підряду № 4/10 від 19.04.2010 р.

Вступну та резолютивну частину рішення оголошено в засіданні 18.03.2015 р.

Позивач підтримав вимоги з підстав та предмету, заявлених у позові. В обґрунтування вимог зазначив: з відповідачем 19.04.2010 р. укладено договір підряду № 4/10 на капітальний ремонт «Відновлення антикорозійного покриття металоконструкцій закладних деталей градирні № 2 на відм. 11.10.-15.75, ВП ЗАЕС м. Енергодар». Загальна вартість робіт складає 144795 грн. 10 коп. Відповідачем зобов'язання за договором виконані в повному обсязі, що підтверджується Актом № 1 ф. КБ-2в приймання виконаних будівельних робіт за червень 2010 року та довідкою КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт за червень 2010 р. на суму 144795 грн. 10 коп. з ПДВ. Розрахунок за виконані роботи здійснений позивачем в повному обсязі. Головним контрольно-ревізійним управлінням України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «НАЕК «Енергоатом» за період з 01.04.2008 р. по 30.06.2010 р. В результаті перевірки виявлені порушення зі сторони ТОВ «СП Енергосистема» на загальну суму 14799,58 грн., які викладені в Акті № 05-21/168 від 27.10.2010 р. Порушення виникло через завищення ТОВ «СП Енергосистема» вартості виконаних робіт, які виконувалися на підставі договору № 4/10 від 19.04.2010 р. Таким чином, вказує позивач, внаслідок оплати завищеної вартості робіт ТОВ «СП Енергосистема» ДП «НАЕК «Енергоатом» завдано матеріальних збитків на загальну суму 14799 грн. 58 коп. Позивач зазначає, що звертався до відповідача листом № 75-100/26274 від 20.11.2014 р., в якому просив надати корегувальні акти та перерахувати суму завищення вартості робіт в розмірі 14799 грн. 58 коп. Вказаний лист залишений відповідачем без відповіді. Відповідно до ст. ст. 11, 16, 22, 530, 844 ЦК України, ст. 224 ГК України позивач просить стягнути з відповідача 14799 грн. 58 коп. зайво сплачених коштів за договором підряду № 4/10 від 19.04.2010р.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов відповідач вказує, що виконані роботи на узгоджених з позивачем умовах прийняті замовником і підписаний Акт № 1 ф. КБ-2в за червень 2010 р. Позивачем негайно не зроблено заяву про виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків, внаслідок чого замовник втратив право в подальшому посилатися на ці недоліки у виконаній роботі. Відповідач вважає, що господарські зобов'язання ним виконані без порушень і посилання позивача на вимоги ст.ст. 224 і 226 ГК України є необґрунтованими. Також, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Заслухавши представників, дослідивши додані матеріали, суд встановив:

19 квітня 2010 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Енергосистема» (підрядник, відповідач по справі) та Державним підприємством «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» (замовник, позивач по справі) укладено договір підряду № 4/10, за умовами якого підрядник зобов'язується на свій ризик, в порядку та на умовах, визначених договором виконати за замовленням замовника роботу по капітальному ремонту, яку замовник зобов'язується прийняти та оплатити. Загальна вартість робіт визначається договірною ціною та складає 144795,10 грн. з ПДВ (п. 2.1 договору). Розрахунок здійснюється за фактично виконаний об'єм робіт на підставі актів здачі - приймання виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів підряднику протягом 50 банківських днів після підписання актів здачі-приймання виконаних робіт. Договір завізований представниками ряду служб ВП «Запорізька атомна електрична станція». До договору сторонами узгоджено додаток - договірна ціна, також завізований зі сторони замовника певними службами.

Як свідчать вивчені матеріали, згідно акта приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за червень 2010 р. та довідки про вартість виконаних робіт КБ-3, які підписані представниками сторін, відповідачем виконано роботи на суму 144795 грн. 10 коп. Виконані роботи позивачем оплачені в повному обсязі.

Відповідно до п. 2.35 Плану контрольно-ревізійної роботи ГоловКРУ України на ІІІ квартал 2010 року Контрольно-ревізійним управлінням в Запорізькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «НАЕК «Енергоатом» в частині фінансово-господарської діяльності ВП «Запорізька атомна електрична станція», якою встановлено завищення вартості виконаних робіт, зокрема за договором № 4/10 від 19.04.2010 р., на суму 14799 грн. 58 коп.

Предметом позову в даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача зайво сплачених грошових коштів.

Підставами позову позивач зазначив обставини, відповідно до яких відповідач порушив господарське зобов'язання, зависивши вартість підрядних робіт, що встановлено ревізією КРУ при перевірці господарської діяльності позивача, чим спричинив останньому збитки.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, цивільно-правовий договір, який є основною правовою формою договору, що опосередковує рух цивільного обороту. Правочин - це дія особи, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Виходячи з принципу свободи договору, передбаченого статтями 3, 627 Цивільного кодексу України, лише сторони мають право визначити умови договору.

Заявляючи позов про стягнення зайво сплачених коштів в сумі 14779 грн. 58 коп. за договором № 4/10 від 19.04.2010 р., позивач послався на висновки ревізії КРУ, викладені в довідці від 20.10.2010 р. Позивач вказує, що підрядником завищена вартість робіт на загальну суму 14799 грн. 58 коп. за договором № 4/10 за актом приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за червень 2010 р. Завищення вартості підрядних робіт позивач вбачає у неправомірному включенні відповідачем в кошторис розцінок витрат на експлуатацію вишки телескопічної щодо кількості машино-годин, людино-годин та витрат механізму «Вишки телескопічної (на автомобілі) вантажопідйомністю 0,5 т, чим порушено норми ДБН..

Згідно приписів ст. 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов'язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

З правового аналізу зазначеної статті слідує, що погоджена вартість робіт у вигляді грошової суми, що належить до сплати підряднику за виконані роботи, становить собою ціну договору. Кошторис за договором підряду може бути твердим або приблизним. Твердим кошторисом є кошторис, вартість матеріалів та робіт в якому остаточно погоджені сторонами договору, зміни до якого можуть бути внесені лише за погодженням сторін, збільшення якого не має права в односторонньому порядку вимагати підрядник, а замовник в односторонньому порядку не має права вимагати його зменшення. У випадку, коли сторони договору підряду узгодили усі види та обсяги потрібних робіт, усі необхідні витрати для проведення цих робіт та, відповідно, склали твердий кошторис, цей кошторис не може бути перевищений на вимогу підрядника та не може бути зменшений на вимогу замовника, за умови, що сторони не могли передбачити повний обсяг робіт чи потрібні для них витрати.

Судом встановлено, що правовідносини сторін з оплати виконаних робіт виникли з договору, в якому, як вбачається з матеріалів справи, сторони, уклавши договір на умовах свободи договору (ст.627 ЦК України), встановили договірну ціну твердою на основі твердого кошторису. В даному випадку правовідносини з оплати підрядних робіт виникли з договору, оплата робіт проведена в межах узгодженої ціни на основі кошторису.

Статтею 882 ЦК України визначено, що передача робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. Оскільки огляд роботи на предмет відступів від умов договору та інших недоліків є обов'язком замовника, приймання може бути здійсненим ним власними силами або залученими фахівцями).

Як свідчать вивчені матеріали, акт приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2 за червень 2010 р. підписаний замовником (позивачем) без зауважень.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору і її зміна у відповідності до ч. 3 ст. 632 ЦК України, після виконання договору не допускається. Про зменшення ціни роботи, в разі встановлення відступів від умов договору, сторонами має бути досягнута згода або спір з цього приводу може бути вирішеним у встановленому законом порядку.

Що стосується загальних умов відшкодування збитків, завданих невиконанням чи неналежним виконанням зобов'язань, відповідно до ст. 224 ГК України та ст. 22 ЦК України, з посиланням на які заявлено вимоги, суд зазначає, наступне:

Приписами ст.. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до приписів ст.. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Застосування відповідальності у вигляді відшкодування заподіяних невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань збитків, що встановлена вказаною нормою, можливе лише за наявності складу правопорушення, до якого входять наступні елементи: протиправна поведінка, наявність збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків, вина. Вищезазначена норма встановлює відповідальність лише за невиконання або неналежне виконання саме зобов'язань.

Враховуючи зміст позовних вимог, предметом доказування в даній справі є встановлення наявності або відсутності факту порушення відповідачем договірних відносин. Позивачем не зазначено та не доведено, яке саме невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором № 4/10 допустив саме відповідач, тобто, в чому полягають його винні (неправомірні) дії.

Відсутність будь-якого із зазначених елементів цивільного правопорушення виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Акт ревізії контрольно-ревізійного управління не приймається судом в якості належного доказу складових господарського правопорушення відповідача, оскільки він є результатом тлумачення третьою особою змісту правовідносин, що існували між сторонами, та нормативно-правових актів, які застосовуються до даних правовідносин. Суд зазначає, що по-перше, акт ревізії КРУ не є належним і допустимим доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором і завдання позивачеві збитків. По-друге, висновками акта зафіксовано порушення саме позивачем, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась, фінансової дисципліни.

У той же час, виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку.

При цьому, згідно ст. 15 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єкту, що ревізується. Довідка контрольно-ревізійного управління чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Оцінивши усі обставини справи у їх сукупності, суд вважає, що заявлена до стягнення сума, яку позивач обґрунтовує завищенням відповідачем вартості виконаних робіт на суму 14799 грн. 58 коп. за договором № 4/10 згідно акту виконаних будівельних робіт КБ-2в за червень 2010 р., не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність всіх складових господарського правопорушення.

З урахуванням встановлених у справі обставин судом не досліджується питання застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Таким чином, суд не вважає обґрунтованими та доведеними вимоги позову про стягнення з відповідача 14799 грн. 58 коп. зайво сплачених коштів (збитків), внаслідок чого в задоволенні позову відмовляється.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст.. 224 ГК України, ст. ст. 22, 837, 844 ЦК України, керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 24 березня 2015 року.

Суддя І.А. Попова