ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа № 922/4753/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Крестьянінов О.О.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

прокуратури Харківської області - Ногіна О.М. (посвідчення №032167 від 11.02.15),

інших учасників процесу - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги прокуратури Харківської області (вх. №820 Х/2) та Луганської обласної державної адміністрації (вх. №822 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 12.01.15 у справі № 922/4753/14

за позовом Прокурора Троїцького району Луганської області, смт.Троїцьке Луганської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Луганська обласна державна адміністрація, м.Сєвєродонецьк Луганської області,

до 1) Троїцької районної державної адміністрації, смт.Троїцьке Луганської області

2) ФОП ОСОБА_2, АДРЕСА_1,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Реєстраційна служба Троїцького районного управління юстиції Луганської області, смт.Троїцьке Луганської області,

про визнання недійсним розпорядження, договорів оренди земельної ділянки, скасування записів про державну реєстрацію, зобов'язання повернути земельні ділянки

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор Троїцького району Луганської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів, 1. Троїцької районної державної адміністрації, 2. ФОП ОСОБА_2, в якій просив суд :

- визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Троїцької районної державної адміністрації 03.10.12 №385 "Про передачу в оренду земель водного фонду ОСОБА_2.";

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки НОМЕР_2 від 25.05.13, укладений між Троїцькою районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_2, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.10.13;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки НОМЕР_3 від 25.05.13, укладений між Троїцькою районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_2, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.07.13;

- скасувати запис №3302100 від 23.10.13 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 2,8937 га, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 7758861) від 08.11.13;

- скасувати запис № 2277828 від 26.07.13 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 0,1156 га, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 5373132) від 28.08.13;

- зобов'язати ФОП ОСОБА_2 повернути Троїцькій районній державній адміністрації земельну ділянку площею 2,8937 га під водним дзеркалом, що використовується на підставі договору оренди земельної ділянки НОМЕР_2 від 25.06.13, укладеного між Троїцькою РДА та ФОП ОСОБА_2 та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- зобов'язати ФОП ОСОБА_2 повернути Троїцькій районній державній адміністрації земельну ділянку площею 0,1156 га під гідротехнічною спорудою, що використовується на підставі договору оренди земельної ділянки НОМЕР_3 від 25.06.13, укладеного між Троїцькою РДА та ФОП ОСОБА_2

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.01.15 (суддя Яризько В.О.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Прокуратурою Харківської області подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення, в якій заявник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги прокурора в повному обсязі.

Луганська обласна державна адміністрація також із рішенням не погодилася, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким позов прокурора задовольнити.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.02.15 зазначені апеляційні скарги прийнято до провадження до спільного розгляду та призначено розгляд справи на 12.03.15, запропоновано апелянтам надати суду письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі; іншим учасникам процесу - відзиви на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

02.03.15 до суду надійшов відзив на апеляційні скарги від першого відповідача, Троїцької районної державної адміністрації, в якому даний учасник процесу зазначає, що розпорядження №385 від 03.10.12 та №338 від 08.09.12 були прийняті головою Троїцької РДА з урахуванням того, що на той час водний об'єкт уже був переданий в оренду гр.ОСОБА_2 згідно з договором оренди водних об'єктів від 04.10.10 та наданим раніше дозволом на виготовлення проекту відведення. Також, посилаючись на відсутність регулярного транспортного сполучення між смт.Троїцьке Луганської області та м.Харків і на відсутність коштів на відрядження, Троїцька РДА просить розглядати справу без участі її представника.

Луганською обласною державною адміністрацією 05.03.15 надано пояснення в обгрунтування вимог апеляційної скарги із посиланням на правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в постанові від 24.02.15 у справі №913/1086/14.

Другим відповідачем, ФОП ОСОБА_2, 12.03.15 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому даний учасник процесу, посилаючись зокрема на судову практику у справах №№ 916/1050/14, 5023/5447/12, 913/1086/14, а також зазначаючи, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду є обґрунтованим та відповідає обставинам справи, просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг.

Також другий відповідач звернувся до суду з клопотанням (вх.№3857 від 10.03.15) про відкладення розгляду справи, яке мотивоване неможливістю явки його представника в судове засідання.

Ухвалою суду від 12.03.15 вказане клопотання задоволено, розгляд справи відкладено на 24.03.15, запропоновано учасникам процесу не пізніше, ніж за три дні до судового засідання, надати суду мотивовані пояснення з урахуванням аргументів, викладених у відзивах на апеляційні скарги; прокуратурі Харківської області - надати пояснення щодо підстав участі прокурора в даній справі, а також щодо правового статусу Державної інспекції сільського господарства, зазначеної в позові прокурора в якості органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

23.03.15 до суду надійшли додаткові пояснення від прокуратури Троїцького району Луганської області, в яких зазначається, що прокурор району звернувся до суду з позовною заявою як самостійний учасник процесу, оскільки орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (Державна сільськогосподарська інспекція) не має повноважень для звернення з відповідним позовом до суду. Також прокурор Троїцького району Луганської області зазначає, що розпорядження голови Троїцької районної державної адміністрації від 03.10.12 №385 прийнято з порушенням вимог ст.ст.116, 124 ЗК України та всупереч законодавчо встановленій процедурі набуття права оренди на земельні ділянки з метою риборозведення.

24.03.15 прокуратурою Харківської області на виконання вимог ухвали від 12.03.15 також надано пояснення, в яких із посиланням на судову практику Вищого господарського суду України (копії відповідних постанов Вищого господарського суду України додано до пояснень) представник прокуратури зазначає, що прокурор Троїцького району Луганської області, пред'являючи даний позов в інтересах держави, правомірно набув статусу позивача, у зв'язку з чим твердження відповідача про відсутність порушення інтересів держави є хибними.

Присутній в судовому засіданні 24.03.15 представник прокуратури Харківської області підтримав вищевказану правову позицію.

Інші учасники процесу, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання 24.03.15, не направили своїх представників для участі в даному судовому засіданні та про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин, враховуючи, що у відповідності з приписами ч.3 ст.4-3 ГПК України судом було створено учасникам процесу необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства (зокрема, ухвалою суду від 12.03.15 розгляд справи було відкладено за клопотанням другого відповідача), колегія суддів зазначає, що відповідачі та треті особи не скористалися своїм диспозитивним правом на участь представників у судовому засіданні, у зв'язку з чим розгляд даної справи є можливим за відсутності представників вказаних учасників процесу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представника прокуратури Харківської області, проаналізувавши доводи апеляційних скарг та заперечень на них, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Розпорядженням голови Троїцької районної державної адміністрації № 338 від 07.09.12 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки під водним об'єктом, яка надається ФОП ОСОБА_2 (а.с. 51).

Розпорядженням голови Троїцької районної державної адміністрації № 385 від 03.10.12 фізичній особі підприємцю - ОСОБА_2 надано в оренду земельну ділянку під водним об'єктом для риборозведення площею 3,0093 га, яка розташована за межами населених пунктів, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Троїцькій селищній раді, терміном на 49 років (а.с. 11).

Розпорядженням голови Троїцької районної державної адміністрації № 422 від 25.10.12 внесені зміни до розпорядження № 385 від 03.10.12, а саме щодо передачі в оренду земельної ділянки під водним об'єктом, гідротехнічною спорудою та прибережною захисною смугою для риборозведення площею 5,2835 га, яка розташована за межами населених пунктів, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Троїцькій селищній раді, терміном на 49 років (а.с. 12).

25.06.13 між Троїцькою районною державною адміністрацією (орендодавець, перший відповідач) та ФОП ОСОБА_2 (орендар, другий відповідач) укладений договір оренди землі № НОМЕР_2, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,8937 га під водним об'єктом для риборозведення, яка знаходиться на території Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області (а.с. 13-21). У п.12 договору сторонами вказано цільове призначення даної земельної ділянки - для рибогосподарських потреб.

Крім того 25.06.13 між Троїцькою районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_2 (орендар, 2-відповідач) укладений договір оренди землі № 4/13, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,1156 га під водним об'єктом для риборозведення, яка знаходиться на території Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області (а.с. 22-28). Пунктом 12 даного договору визначено цільове призначення вказаної ділянки, а саме - для будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд.

Державна реєстрація права власності на вищевказані земельні ділянки за Троїцькою РДА проведена Реєстраційною службою Троїцького районного управління юстиції Луганської області 26.07.13 та 23.10.13, що підтверджується відповідними витягами (а.с. 29-32).

В суді першої інстанції в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що спірні земельні ділянки передані першим відповідачем другому відповідачу в оренду без проведення земельних торгів, а також на те, що земельні ділянки передані для ведення рибного господарства, в той час як райдержадміністрація має право передавати земельні ділянки, що знаходяться за межами населеного пункту для ведення водного господарства - що не є тотожним поняттю передачі земельної ділянки водного фонду для ведення рибного господарства, а отже спірні розпорядження прийнятті з перевищенням повноважень РДА.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд зазначив, що відповідачі дійшли згоди відносно всіх істотних умов договору оренди землі, які передбачені ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору), а також договір містить усі невід'ємні частини договору. Надаючи оцінку доводам позивача щодо відсутності у райдержадміністрацій відповідних повноважень на передання в оренду земельної ділянки саме для ведення рибного господарства, суд першої інстанції зазначив, що згідно з пунктом "б" ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції станом на 03.10.12) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства. На думку суду першої інстанції, водне господарство є загальним поняттям, яке включає в себе і риборозведення як одне із складових, отже в оскаржуваному рішенні суд дійшов висновку про наявність у першого відповідача необхідного обсягу повноважень для укладення спірного договору оренди.

Надаючи правову оцінку вищевказаним висновкам місцевого господарського суду та доводам апелянтів, який наполягають на задоволенні позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до ч.3 ст.122 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття спірного розпорядження від 03.10.12) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а)сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в)будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті.

Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

За змістом постанови Верховної Ради України від 14.01.2000 №1390 "Про Концепцію розвитку водного господарства України" водне господарство - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків. Посилання місцевого господарського суду в оскаржуваному рішенні на те, що Концепція розвитку водного господарства України не є нормативно-правовим актом та не містить норм права, обов'язкових до виконання, колегія суддів вважає такими, що зроблені при неправильному тлумаченні правової природи зазначеної Концепції, яка є джерелом водного права, що регулює водні відносини в Україні.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" рибне господарство - галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості.

Частиною 1 ст.51 Водного кодексу України передбачено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, зазначаючи про те, що такий вид використання земельної ділянки як ведення водного господарства охоплює рибогосподарські потреби, залишив поза увагою ту обставину, що із земельною ділянкою площею 2,8937 га, наданою для рибогосподарських потреб, нерозривно пов'язана земельна ділянка площею 0,1156 га, цільовим призначенням якої є будівництво та експлуатація гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд - тобто діяльність, для здійснення якої немає необхідності в отриманні у користування об'єктів водного фонду.

Відповідно до ч.5 ст.20 Земельного кодексу України, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації з землеустрою. Як вбачається з матеріалів справи, ані власником (уповноваженим органом), ані документацією із землеустрою не визначено для земельних ділянок, наданих ФОП ОСОБА_2 у користування, такого виду використання як ведення водного господарства. Натомість, як уже зазначалося, цільовим призначенням орендованих ділянок визначено: для рибогосподарських потреб (земельна ділянка площею 2,8937 га) та для будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд (земельна ділянка площею 0,1156 га).

Отже, виходячи із даних обставин та з системного аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, враховуючи, що поняття "водне господарство" та "рибне господарство" не є тотожними, колегія суддів дійшла висновку, що Троїцька районна державна адміністрація не мала повноважень передавати спірну земельну ділянку в оренду саме для ведення рибного господарства, адже такі повноваження відповідно до ч.5 ст.122 Земельного кодексу України належать Луганській обласній державній адміністрації.

Стосовно доводів апелянтів про недотримання конкурентних засад при переданні в оренду другому відповідачеві спірних земельних ділянок колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст.134 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: використання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих спеціальних дозволів (ліцензій).

Місцевий господарський суд, із посиланням на вищевказані норми матеріального права, а також на ту обставину, що другий відповідач раніше користувався водним об'єктом площею 2,8937 га для риборозведення на підставі договору оренди від 04.10.10, дійшов висновку про наявність у ФОП ОСОБА_2 дозволу на спеціальне водокористування. Однак колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у ФОП ОСОБА_2 такого дозволу. Суд апеляційної інстанції зазначає, що ні місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні, ні другим відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу не наведено посилань на нормативні акти, що встановлювали б будь-які особливості надання в оренду земельних ділянок державної власності у випадках, коли водний об'єкт уже перебував у користуванні.

За таких обставин, враховуючи також, що цільове призначення наданих в оренду земельних ділянок не відповідає поняттю «спеціальне водокористування» в розумінні ч.2 ст.134 Земельного кодексу України, ст.ст.48, 49 Водного кодексу України - суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлені ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України виняткові підстави для передачі в оренду земельних ділянок без проведення земельних торгів у даному випадку відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянтів про необхідність укладення спірних договорів з дотриманням конкурентних засад, в порядку ч.1 ст.134 Земельного кодексу України.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Вищого господарського суду України від 24.02.15 у справі №913/1086/14, на яку обґрунтовано посилаються апелянти.

Отже, в ході апеляційного перегляду оскаржуваного рішення колегією суддів встановлено, що апелянтами спростовано висновки місцевого господарського суду про відсутність порушень чинного законодавства при наданні першим відповідачем земельної ділянки в оренду другому відповідачеві розпорядженням №385 від 03.10.12 і що такі порушення (відсутність у Троїцької районної державної адміністрації необхідних повноважень для передання в оренду земельних ділянок для ведення рибного господарства, недотримання встановлених законом конкурентних засад) дійсно мали місце.

Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним розпорядження Троїцької районної державної адміністрації №385 від 03.10.12 «Про передачу в оренду земель водного фонду ОСОБА_2.» - оскільки місцевим господарським судом було неправильно застосовано норми матеріального права (зокрема, ст.ст.122, 134 Земельного кодексу України), що призвело до прийняття неправильного рішення про відмову в задоволенні позову прокурора.

Колегія суддів зазначає, що прокурором Троїцького району Луганської області, у відповідності до ст.14 Конституції України, ст.ст.19, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ч.2 ст.29 ГПК України (враховуючи, що у Держсільгоспінспекції України як у визначеного чинним законодавством державного органу, уповноваженого здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, відсутні повноваження щодо звернення до господарського суду) належним чином обґрунтовано в позовній заяві необхідність захисту інтересів держави, порушених неправомірним переданням спірної земельної ділянки державної власності в користування другому відповідачеві.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що прокурором не доведено, яким чином спірні договори порушують права та інтереси держави.

Статтею 152 Земельного кодексу України визначені способи захисту прав на земельну ділянку, зокрема, пп."г" ч.3 вказаної статті передбачений такий спосіб захисту як визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Як вбачається з позовної заяви, прокурор просить визнати недійсним та скасувати розпорядження Троїцької районної державної адміністрації №385 від 03.10.12.

Стосовно правової природи вказаних вимог, колегія суддів зазначає, що визнання зазначеного розпорядження недійсним унеможливлює його скасування, отже, визнаючи недійсним розпорядження голови Троїцької районної державної адміністрації №385 від 03.10.12 апеляційний господарський суд не вбачає підстав для його скасування.

Таким чином, дана позовна вимога підлягає задоволенню в частині визнання розпорядження голови Троїцької районної державної адміністрації №385 від 03.10.12 недійсним.

Відносно вимоги про визнання недійсними укладених між відповідачами договорів оренди землі № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 від 25.05.13, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Зазначені положення ст. 203 ЦК України узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 2 ст.16 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

За таких обставин, враховуючи, що розпорядження голови Троїцької районної державної адміністрації №385 від 03.10.12, відповідно до якого було укладено спірні договори оренди землі № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 від 25.05.13, визнається судом апеляційної інстанції недійсним, то вказані договори, що суперечать актам цивільного законодавства (зокрема, ст.ст.122, 134 Земельного кодексу України, з наведених вище підстав) також відповідно до ст.ст.203, 207, 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними із припиненням на майбутнє.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у пп.2.29. п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", договір оренди земельної ділянки може бути припинений лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути вже здійснене за ним користування ділянкою. Одночасно з визнанням договору недійсним господарський суд повинен зазначити в рішенні, що цей договір припиняється лише на майбутнє.

Відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про зобов'язання ФОП ОСОБА_2 повернути Троїцькій районній державній адміністрації земельну ділянку площею 2,8937 га під водним дзеркалом, що використовується на підставі договору оренди земельної ділянки НОМЕР_2 від 25.06.13, укладеного між Троїцькою РДА та ФОП ОСОБА_2 та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та про зобов'язання ФОП ОСОБА_2 повернути Троїцькій районній державній адміністрації земельну ділянку площею 0,1156 га під гідротехнічною спорудою, що використовується на підставі договору оренди земельної ділянки НОМЕР_3 від 25.06.13, укладеного між Троїцькою РДА та ФОП ОСОБА_2

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні та другий відповідач у відзиві на апеляційну скаргу посилаються на рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.03, відповідно до якого наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Тому, на думку місцевого господарського суду та другого відповідача, ФОП ОСОБА_2 не може бути позбавлений права користування земельними ділянками з підстав порушення чинного законодавства з боку Троїцької районної державної адміністрації при укладенні спірних договорів.

Разом з тим, як вбачається зі змісту вказаного рішення, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про відсутність безумовних підстав для повернення майна державі, якщо органами влади було допущено порушення при передачі майна особі у власність - тобто висновки Європейського суду з прав людини у зазначеній справі стосуються саме захисту права власності і не можуть бути застосовані до правовідносин сторін у даній справі, пов'язаних із правом користування земельною ділянкою.

Разом з тим, стосовно викладених у п.п. 4, 5 позовної заяви вимог щодо скасування відповідних записів про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок колегія суддів зазначає, що дані вимоги стосуються зобов'язання виконати певні дії не відповідачів, а третьої особи у справі - реєстраційної служби Троїцького районного управління юстиції Луганської області. Крім того, зазначені позовні вимоги колегія суддів вважає передчасними, оскільки підставою для скасування зазначених записів про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок є судове рішення про визнання недійсними відповідних договорів оренди земельних ділянок.

Таким чином, у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню. Оскаржуване рішення суду про відмову в позові слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково, а саме: визнати недійсним розпорядження голови Троїцької районної державної адміністрації 03.10.12 №385 "Про передачу в оренду земель водного фонду ОСОБА_2."; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки НОМЕР_2 від 25.05.13, укладений між Троїцькою районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_2, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.10.13; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки НОМЕР_3 від 25.05.13, укладений між Троїцькою районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_2, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.07.13; зобов'язати ФОП ОСОБА_2 повернути Троїцькій районній державній адміністрації земельну ділянку площею 2,8937 га під водним дзеркалом, що використовується на підставі договору оренди земельної ділянки НОМЕР_2 від 25.06.13, укладеного між Троїцькою РДА та ФОП ОСОБА_2 та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; зобов'язати ФОП ОСОБА_2 повернути Троїцькій районній державній адміністрації земельну ділянку площею 0,1156 га під гідротехнічною спорудою, що використовується на підставі договору оренди земельної ділянки НОМЕР_3 від 25.06.13, укладеного між Троїцькою РДА та ФОП ОСОБА_2

В частині позовних вимог про скасування запису №3302100 від 23.10.13 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 2,8937 га, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 7758861) від 08.11.13, та запису № 2277828 від 26.07.13 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 0,1156 га, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 5373132) від 28.08.13 - у позові слід відмовити.

Здійснюючи розподіл судових витрат відповідно до ст.49 ГПК України, колегія суддів зазначає, що із семи заявлених прокурором позовних вимог немайнового характеру за результатами апеляційного розгляду справи судом задоволено п'ять позовних вимог немайнового характеру, отже відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, якою встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - з відповідачів має бути стягнуто витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційних скарг.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позовної заяви та апеляційної скарги прокуратурою судовий збір не сплачувався, оскільки відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень звільняються від сплати судового збору.

Луганською обласною державною адміністрацією при поданні апеляційної скарги судовий збір також не сплачувався. Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.02.15 вказаного учасника процесу було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в порядку ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Ч.3 ст.49 ГПК України встановлено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі - Троїцька районна державна адміністрація та ФОП ОСОБА_2 - не звільнені від сплати судового збору у встановленому порядку.

Згідно з п. 4.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.13 N 7, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України.

Відповідно до п. 2.11 зазначеної постанови, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог, а згідно з п.4.1, у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів - то судові витрати розподіляються між відповідачами порівну.

Відповідно до п.п.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви немайнового характеру ставкою судового збору є один розмір мінімальної заробітної плати, який відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» становить 1218,00 грн. (тобто з моменту подання прокурором позовної заяви у жовтні 2014 року вказана ставка не змінилася).

Оскільки, як уже зазначалося, судом апеляційної інстанції прийнято рішення про задоволення п'яти позовних вимог немайнового характеру, то судовий збір відповідно до вищезазначених норм сплачується окремо з кожної з таких вимог та становить 6090,00 грн. (1218,00 грн. х 5). Відповідно, з огляду на приписи п.п.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», якою встановлено, що за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду судовий збір становить 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви - судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду в даній справі в частині задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог становить 3045,00 грн.

За таких обставин, враховуючи, що в даній справі було подано дві апеляційні скарги, які були задоволені судом апеляційної інстанції (у вищевказаній частині), загальна сума судового збору за подання даних скарг становить 6090,00 грн.

Таким чином, стягненню з кожного із відповідачів в доход державного бюджету України підлягають суми: 3045,00 грн. судового збору за подання позовної заяви (тобто половина ставки, яка підлягає сплаті за п'ять немайнових позовних вимог) та 3045,00 грн. судового збору за подання апеляційних скарг прокурором та Луганською обласною державною адміністрацією (половина від загальної суми судового збору за подання вказаних скарг).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 4 частини 1, частиною 2 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокуратури Харківської області та Луганської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.01.15 у справі №922/4753/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов прокурора Троїцького району Луганської області задовольнити частково.

Визнати недійсним розпорядження голови Троїцької районної державної адміністрації 03.10.12 №385 "Про передачу в оренду земель водного фонду ОСОБА_2."

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки НОМЕР_2 від 25.05.13, укладений між Троїцькою районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_2, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.10.13;

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки НОМЕР_3 від 25.05.13, укладений між Троїцькою районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_2, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.07.13;

Зобов'язати ФОП ОСОБА_2 повернути Троїцькій районній державній адміністрації земельну ділянку площею 2,8937 га під водним дзеркалом, що використовується на підставі договору оренди земельної ділянки НОМЕР_2 від 25.06.13, укладеного між Троїцькою РДА та ФОП ОСОБА_2 та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

Зобов'язати ФОП ОСОБА_2 повернути Троїцькій районній державній адміністрації земельну ділянку площею 0,1156 га під гідротехнічною спорудою, що використовується на підставі договору оренди земельної ділянки НОМЕР_3 від 25.06.13, укладеного між Троїцькою РДА та ФОП ОСОБА_2

В задоволенні позовних вимог в частині скасування запису №3302100 від 23.10.13 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 2,8937 га, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 7758861) від 08.11.13, та запису № 2277828 від 26.07.13 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 0,1156 га, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 5373132) від 28.08.13 - у позові відмовити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход державного бюджету України (отримувач - УДКСУ у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37999654, банк отримувача - ГУДКУ у Харківській обл., МФО 851011, номер рахунку 3003, код класифікації доходів бюджету 22030001) 3045,00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход державного бюджету України (отримувач - УДКСУ у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37999654, банк отримувача - ГУДКУ у Харківській обл., МФО 851011, номер рахунку 2003, код класифікації доходів бюджету 22030001) 3045,00 грн. судового збору за подання апеляційних скарг.

Стягнути з Троїцької районної державної адміністрації Луганської області (92100, Луганська обл., Троїцький район, смт. Троїцьке, проспект Перемоги, будинок 60, , розрахунковий рахунок №4107 в ГУДКСУ в Луганській області, МФО 804013) 3045,00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Троїцької районної державної адміністрації Луганської області (92100, Луганська обл., Троїцький район, смт. Троїцьке, проспект Перемоги, будинок 60, , розрахунковий рахунок №4107 в ГУДКСУ в Луганській області, МФО 804013) 3045,00 грн. судового збору за подання апеляційних скарг.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 30.03.15

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Крестьянінов О.О.