РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2015Справа №910/1105/15-г

За позовомНауково-технічного комплексу "Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона" НАН України
До Дочірнього підприємства "Екотехнологія" Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнологія"
Простягнення 89 259,45 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача - Дерев'янченко Р.А., за довіреністю;

Від відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Відповідача про стягнення з останнього на свою користь 77 600 грн. орендної плати, 832,45 грн. 3% річних, 4 708,14 грн. інфляційне збільшення, 6 118,42 грн. пені за Договором оренди №010-А0112 від 01.01.2012р.

19.03.2015р. позивачем подано клопотання, в якому позивач просив суд зменшити суму основного боргу заявлену до стягнення до 38 112,03 грн., у зв'язку з тим, що після звернення позивача до суду з позовом та порушення провадження у справі відповідачем частково сплачено суму боргу, тим самим сума основного боргу зменшилась до 38 112,03 грн.

Вказане клопотання, подане позивачем, в тому числі на підставі ст. 22 ГПК, прийнято судом до розгляду та розцінено як заява про зменшення розміру позовних вимог, заявлених до стягнення.

Відтак, відповідно до ст. 55 ГПК України має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Ухвала суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання була надіслана за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 34-Б.

Відповідно до статті 64 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

На призначені судові засідання 19.02.2015р. та 19.03.2015р. представник відповідача не з'являвся, витребуваних судом доказів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив, хоча про дату та час їх проведення повідомлений належним чином, про що зокрема свідчать наявні у матеріалах справи оригінали поштових відправлень, з яких слідує, що поштова кореспонденція з ухвалами суду про призначення судових засідань була вручена відповідачу 29.01.2015р. та 16.03.2015.

Отже, відповідач завчасно був повідомлений про місце, дату та час судових засідань, і у разі наміру подати відзив на позовну заяву, письмові пояснення, додаткові документи, мав достатньо часу для цього.

За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2012р. між Науково-технічним комплексом "Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона" НАН України (надалі - Орендодавець) та Дочірнім підприємством "Екотехнологія" Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнологія" (надалі - Орендар) був укладений Договір оренди нерухомого майна, що знаходиться на балансі НТК «ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України» №010-А0112 (надалі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно, що знаходиться на балансі НТК «ІЕЗ ім. Є.О. Патона, за адресами:

- вул. Горького, 6, корпус 5, поверх 1, кімнати 3,8,10,11, площею 83,39 кв.м., приведеною площею 112,58 кв.м.;

- вул. Горького, 62, корпус 13, поверх 1, кімнати 3, 4, 10, коридор, поверх 2, кімната 10, загальною площею 45,43 кв.м., приведеною площею 56,79 кв.м.;

- вул. Федорова, 21-А, склад площею 155 кв.м.;

- вул. Горького, 66, металевий ангар на території корпусу №5, площею 44,5 кв.м.

Майно передається в оренду під офіс та під склад (п. 1.2 Договору).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов'язання, передбачені п. п. 1.1., Договору, виконав належним чином, а саме: передав Відповідачу у тимчасове платне користування Орендоване майно, що підтверджується актом прийому-передачі орендованого приміщення від 01.03.2012 року, складеного та підписаного уповноваженими представниками сторін, який є невід ємною частиною Договору.

Також суд встановлено, в подальшому між сторонами були укладені: додаткова угода №1 від 15.05.2012р.; №2 від 01.11.2012р.; №3 від 01.01.2013р.; №4 від 01.03.2013р.;№5 від 01.06.2013р.; №6 від 01.01.2014р. Вказаним угодами змінювалась площа орендованого майна, орендна плата, строк дії договору оренди.

Так, на виконання вказаних додаткових угод між сторонами були підписані наступні акти: акт звільнення приміщень від 31.10.2012р., акт передачі приміщень від 01.01.2013р., акт звільнення приміщень від 28.02.2013р., акт звільнення приміщень від 31.05.2013р., акт передачі приміщень від 01.01.2014р., акт звільнення приміщень від 31.10.2013р.

Згідно з п. 3.1. Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1995 №786 та №961 від 14.09.2011р. або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - грудень 2011 р. при 18% орендній ставці, за всі приміщення разом з ПДВ становить 20 214,22 грн.

Крім орендної плати Орендар сплачує Орендодавцю по розрахункам Орендодавця:

- відшкодування комунальних платежів (додаток №1);

- послуги допоміжних підрозділів (додаток №2).

Додатковою угодою №5 від 01.06.2013р. визначено, що загальна площа орендованих приміщень 239,28 кв.м., при цьому орендна плата становить 7 824,44 грн., а Додатковою угодою №6 від 01.01.2014р. передбачено загальну орендовану площу в розмірі 194,47 кв.м., орендна плата визначена в розмірі 4350,61 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору нарахування Орендарю орендної плати, відшкодування комунальних платежів, плати податку на землю здійснюється щомісячно станом на перше число місяця, наступного за звітним.

Зобов'язання Орендаря за сплатою орендної плати забезпечується у вигляді авансу в розмірі не меншому, ніж орендна плата за перший (базовий) місяць оренди, який вноситься в рахунок плати за останній місяць оренди (грудень 2012р.) (п. 3.3 Договору).

Орендар сплачує авансом за два місяці вперед орендну плату та інші платежі згідно п. 3.2, а надалі за кожний місяць - до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно одержаних рахунків.

Згідно з п. 3.4 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.5 Договору порядок сплати та розмір орендних платежів, передбачений цим Договором, підлягає перегляду у випадках зміни Методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів, фактичних витрат на утримання будинку, несвоєчасної сплати Орендарем передбачених Договором платежів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.8 Договору орендну плату та інші платежі за договором Орендар сплачує до дня фактичного звільнення приміщень. Закінчення строку дії Договору не звільняє Орендаря від сплати заборгованості, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції.

Згідно з п. 4.2.2 Договору Орендар зобов'язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати платежі за Договором.

В матеріалах справи наявні наступні акти здачі прийняття робіт (надання послуг), підписані між сторонами та скріплені печатками сторін: №ОУ-0000045 від 31.03.2014р.; №ОУ-0000067 від 30.04.2014р.; №ОУ-0000085 від 31.05.2014р.; №ОУ-0000103 від 30.06.2014р.; № ОУ-0000121 від 31.07.2014р.; №ОУ-0000139 від 31.08.2014р.; №оУ-0000156 від 30.09.2014р.; №ОУ-0000173 від 31.10.2014р.

Таким чином, у відповідача за Договором виник обов'язок перед Позивачем зі сплати орендних платежів, комунальних платежів та послуг з господарського обслуговування. Сума боргу Відповідача перед Позивачем станом на 19.03.2015р. становить 38 112,03 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно з частиною 6 статті 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Спірний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином передав Відповідачу у тимчасове платне користування Орендоване майно, що підтверджується актом прийому-передачі орендованого приміщення від 01.03.2012 року, складеного та підписаного уповноваженими представниками сторін, який є невід ємною частиною Договору. Також, між сторонами у зв'язку зміною площі орендованого майна були підписані наступні акти: акт звільнення приміщень від 31.10.2012р., акт передачі приміщень від 01.01.2013р., акт звільнення приміщень від 28.02.2013р., акт звільнення приміщень від 31.05.2013р., акт передачі приміщень від 01.01.2014р., акт звільнення приміщень від 31.10.2013р.

Вищевказані акти, складені та підписані уповноваженими представниками сторін, які є невід'ємною частиною Договору.

Отже, відповідач в силу умов договору та вимог чинного законодавства України зобов'язаний сплачувати орендну плату та інші платежі (п. 3.2 Договору), згідно п. 3.3 Договору до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Матеріали справи містять докази наявності заборгованості Відповідача зі сплати платежів за договором в сумі 38 112,03 грн.

Також, в матеріалах справи наявний акт звіряння розрахунків, згідно якого станом на 01.12.2014р. за період з 17.01.2013р. по 31.10.2014р. за Відповідачем рахується борг перед Позивачем в сумі 77 600 грн.

Приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у Відповідача перед Позивачем за оренду плату, комунальні платежі та господарське обслуговування станом на 19.03.2015р в сумі 38 112,03 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила ст. 614 ЦК України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім інфляційні втрати та проценти річних від простроченої суми, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд вважає його арифметично вірним у зв'язку з цим дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 832,45 грн. та 4 708,14 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Пунктом 1 статті 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 3.6 Договору сума орендної плати, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується в установленому законом порядку з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 ГК України судом було здійснено перерахунок пені, частково, в тій частині де позивачем порушені вказані приписи, а саме нарахування здійснені за актами №ОУ-0000045 від 31.03.2014р.; №ОУ-0000067 від 30.04.2014р.; №ОУ-0000085 від 31.05.2014р. більш ніж за шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Сума боргу (грн..)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
9640.5521.04.2014 - 16.07.2014879.5000 %0.052 %*436.60
9640.5517.07.2014 - 20.10.20149612.5000 %0.068 %*633.90
9780.9221.05.2014 - 16.07.2014579.5000 %0.052 %*290.21
9780.9217.07.2014 - 12.11.201411912.5000 %0.068 %*797.21
9780.9213.11.2014 - 19.11.2014714.0000 %0.077 %*52.52
7552.521.06.2014 - 16.07.2014269.5000 %0.052 %*102.22
7552.517.07.2014 - 12.11.201411912.5000 %0.068 %*615.58
7552.513.11.2014 - 20.12.20143814.0000 %0.077 %*220.16
Всього: 3 148,40
…
В іншій частині розрахунок позивача визнаний судом арифметично та документально вірним.

Таким чином, приймаючи до уваги, що наявність простроченої заборгованості Відповідача перед Позивачем у досліджуваний період підтверджується матеріалами справи, розмір заявленої до стягнення пені не перевищує встановленого статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" граничного розміру, перевіривши арифметичних розрахунок в цій частині позовних вимог, відповідно до розрахунку позивача з урахуванням здійсненого в частині перерахунку судом, відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, суд дійшов висновку про задоволення стягнення пені за несвоєчасну оплату орендної плати частково у розмірі 6 091,12 грн.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати з судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір виник саме з вини останнього, а дії щодо погашення основного боргу, вчинені відповідачем вже після порушення провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Екотехнологія" Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнологія" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 34-Б, ідентифікаційний код 21704194) на користь Науково-технічного комплексу "Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона" НАН України (01650, м. Київ, вул. Боженка, буд. 11, ідентифікаційний код 30179417) 38 112 (тридцять вісім тисяч сто дванадцять) грн. 03 основного боргу, 832 (вісімсот тридцять дві) грн. 45 коп. 3% річних, 4 708 (чотири тисячі сімсот вісім) грн. 14 коп. інфляційних втрат, 6 091 (шість тисяч дев'яносто одну) грн. 12 коп. пені та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

У решті в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31.03.2015р.

Суддя І.І. Борисенко