ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р.Справа № 922/683/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Кубах І.М.

розглянувши справу

за позовом Валківського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах держави в особі 1. Ков'язької селищної ради, смт. Ков'яги 2. Головного управління Держземагенства у Харківській області, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валківський Агротехсервіс", м. Валки
про стягнення 47 351,07 грн.
за участю представників:

прокурора - Зливка К.О., посвідчення №013773 від 06.12.2012 р.

1-го - позивача - Іванський О.І., довіреність б/н від 18.02.2015 р.

2-го позивача - не з'явився

відповідача - Береза А.В., довіреність б/н від 17.02.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Валківський міжрайонний прокурор Харківської області звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Ков'язької селищної ради (1-го позивача) та Головного управління Держземагенства у Харківській області (2-го позивача) із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Валківський Агротехсервіс" (відповідача) на користь 1-го позивача шкоду в розмірі 47 351,07 грн., заподіяну самовільним зайняттям земельних ділянок загальною площею 49,2308 га, розташованих на території Ков'язької селищної ради Валківського району Харківської області за межами населеного пункту. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на положення ст. ст. 6, 8, 13, 14, 19, 121, 124 Конституції України, ст. ст. 125, 126, 152, 156, 212 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Прокурор та представник 1-го позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд позов задовольнити.

Представник 2-го позивача (Головного управління Держземагенства у Харківській області) у судове засідання не з'явився. Подав до суду клопотання вх.№410 від 30.03.2015 р. про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю його представника у розгляді декількох судових справ. При цьому доказів зайнятості представника 2-го відповідача в інших судових засіданнях до суду не подав. У минулому судовому засіданні представник 2-го позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов (вх.№6637 від 18.02.2015 р.) позовні вимоги не визнає, просить суд в позові відмовити, наполягаючи на тому, що відповідач самовільно не займав і не займає спірні земельні ділянки. При цьому відповідач вважає, що прокурором не надано жодних належних доказів на підтвердження факту самовільного зайняття відповідачем спірних земельних ділянок.

Прокурор та представник 1-го позивача проти клопотання 2-го відповідача покладають вирішення питання про відкладення розгляду справи на розсуд суду.

Представник відповідача проти клопотання 2-го відповідача про відкладення розгляду справи заперечує, оскільки вважає, що воно спрямоване на штучне затягування судового процесу.

Розглянувши клопотання 2-го відповідача про відкладення розгляду справи, суд залишає його без задоволення, оскільки воно призведе до необґрунтованого затягування судового процесу, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

У судовому засіданні 12.03.2015 р. було оголошено перерву до 31.03.2015 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вислухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані ними докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Прокурор свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.06.2014 р. державним інспектором сільського господарства в Харківській області Свидом С.В., за участю прокурора Валківської міжрайонної прокуратури Котяша С.І. було обстежено три земельні ділянки загальною площею 49,2308 га, які знаходяться на території Ков'язької сільської ради Валківського району, Харківської області. За результатами обстеження даних земельних ділянок було складено Акти обстеження земельних ділянок №№1035, 1036, 1037 від 12.06.2014 р.

13.06.2014 р. факт самовільного зайняття спірних земельних ділянок був внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025.

На підтвердження факту самовільного зайняття відповідачем спірних земельних ділянок прокурор посилається на постанову про закриття кримінального провадження №0000025 від 29.11.2014 р., а також на складений під час досудового розслідування протокол допиту в якості свідка землевпорядника Ков'язької селищної ради Іванського О.І., який повідомив про те, що вказані земельні ділянки використовує директор ТОВ "Валківський Агротехсервіс" Діжиченко О.М. Крім того, допитані в ході досудового розслідування в якості свідків працівники ТОВ "Валківський Агротехсервіс" Гудзенко В.О., Коробка В.М., Ващенко O.K. та Губський І.С. повідомили про те, що в 2014 році, за вказівкою директора ТОВ "Валківський Агротехсервіс" Діжиченка О.М., вони були задіяні під час обробітку земельних ділянок на території Ков'язької селищної ради.

Прокурор у позові просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Ков'язької селищної ради шкоду в розмірі 47 351,07 грн., заподіяну внаслідок самовільного зайняття спірних земельних ділянок відповідачем.

Дослідивши надані учасниками судового процесу матеріали справи та проаналізувавши вищенаведені доводи прокурора, суд вважає їх такими, що суперечать приписам чинного законодавства та спростовуються наявними у справі матеріалами, виходячи з наступного.

Стаття 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем.

За приписами статей 125, 126 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття.

Прокурор у своєму позові стверджує, що відповідач не має правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, але самовільно їх використовує

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно з п. б ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до статті 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право, зокрема, на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 3.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93 № 284. Вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Відповідно до п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" згідно з пунктом 3.1. наказу Державного агентства земельних ресурсів України та Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 12.09.2007 р. № 110 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963" підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне правопорушення, які підтверджують факт вчинення цього правопорушення, а саме:

- акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства;

- протокол про адміністративне правопорушення;

- припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства);

- акт обстеження земельної ділянки.

Отже, підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі або територіальній громаді внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є зазначені документи в їх сукупності, оскільки саме вони можуть підтвердити сам факт самовільного зайняття земельної ділянки, розмір зайнятої ділянки та період часу, протягом якого вона використовується без належних правових підстав.

На підтвердження позовних вимог прокурором надано Акти обстежень земельних ділянок №№1035, 1036, 1037 від 12.06.2014 р., зі змісту яких вбачається, що державним інспектором сільського господарства в Харківській області Свидом С.В., за участю прокурора Валківської міжрайонної прокуратури Котяша С.І., було обстежено три земельні ділянки загальною площею 49,231 га, які знаходяться на території Ков'язької селищної ради.

Проте, зі змісту даних Актів обстеження земельних ділянок не вбачається, якою саме особою самовільно зайнято спірні земельні ділянки.

Крім того, прокурором в обґрунтування позовних вимог надано "Розрахунки розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки невідомою особою (за межами населеного пункту)".

Отже, в наданих Розрахунках розміру шкоди також не зазначено особи, яка здійснила дії щодо самовільного зайняття спірних земельних ділянок.

Таким чином, надані прокурором Акти обстежень земельних ділянок та Розрахунки розміру шкоди, не є належними доказами у розумінні ст.ст. 32, 34 ГПК України на підтвердження факту самовільного зайняття спірних земельних ділянок відповідачем.

При цьому матеріали справи не містять ані акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, ані протоколу про адміністративне правопорушення, ані припису (з вимогою усунення порушення земельного законодавства), які можуть підтвердити сам факт самовільного зайняття земельної ділянки.

З приводу доводів прокурора про те, що факт самовільного зайняття спірних земельних ділянок підтверджується протоколами допиту свідків, складеними в ході досудового розслідування та постановою про закриття кримінального провадження від 29.11.2014 р., слід зазначити таке.

Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 29.11.2014 р. встановлено, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 13.06.2014 р., було закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 Кримінального кодексу України. У даній постанові зазначено про те, що в діях директора ТОВ "Валківський Агротехсервіс" Діжиченка О.М. вбачається самовільне зайняття земельних ділянок на території Ков'язької сільської ради загальною площею 49,2308 га. При цьому вказаними діями значної шкоди державі не завдано, тому вказане є адміністративним правопорушенням, а склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 179-1 КК України, відсутній (а.с. 28).

З протоколу допиту свідка від 05.11.2014 р. вбачається, що в ході досудового розслідування був допитаний в якості свідка голова Ков'язької сільської ради Путінцев В.П., який повідомив про те, що на території Ков'язької селищної ради за межами населеного пункту гр. Діжиченко О.М., як фізична особа, має у користуванні чотири земельні ділянки із земель державної власності площею 9 га, 13,806 га, 26га та 34 га, які постійно ним обробляються. При цьому Діжиченко О.М. сплачує кошти на користь Ков'язької селищної ради як плату за оренду землі. Остання сплата відбулася в серпні 2014 р. в сумі 36 288,56 грн. (а.с. 86-87).

В протоколі допиту свідка від 19.11.2014 р. зазначено, що в ході досудового розслідування був допитаний в якості свідка водій ТОВ "Валківський Агротехсервіс" Гудзенко В.О., який повідомив про те, що в 2014 році він був задіяний для здійснення перевезень зібраного врожаю з території Ков'язької сільської ради, Новомерчицької сільської ради. Команди на виконання вказаних робіт по збору врожаю видавав директор Діжиченко О.М. (а.с. 88-89). При цьому жодних доказів перебування допитаної особи у трудових відносинах з відповідачем прокурор до суду не надав.

Дослідивши надані прокурором постанову про закриття кримінального провадження та протоколи допиту свідків, складені в ході досудового розслідування, проаналізувавши їх зміст, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Аналіз ч. 4 ст. 35 ГПК України свідчить про те, що преюдиціальне значення надається лише вироку суду у кримінальному провадженні. Тому обставини, вказані в інших процесуальних документах у кримінальному провадженні, можуть враховуватися судами при розгляді господарських справ з урахуванням ст. 43 ГПК України щодо оцінки доказів, а не ст. 35 ГПК України стосовно преюдиційності фактів.

Не мають преюдиціального значення факти, викладені в матеріалах органів досудового розслідування.

Крім того, відповідно до п. 6 інформаційного листа Вищого господарського суду України N 01-8/344 від 11.04.2005 р. "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" встановлені у постанові органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи факти - на відміну від органів, про які йдеться в частинах другій - четвертій статті 35 ГПК України, - не є преюдиціальними.

Згідно з п. 4 рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 р. №04-5/239 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.09.1994 р. №02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" відповідно до статті 35 ГПК України преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів. Рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

Таким чином, суд вважає, що факти, викладені в матеріалах органів досудового розслідування, у даному випадку у постанові про закриття кримінального провадження від 29.11.2014 р., не мають преюдиціального значення у даній справі, а надані прокурором постанова про закриття кримінального провадження та протоколи допиту свідків, складені в ході досудового розслідування, не є належними доказами самовільного зайняття спірних земельних ділянок відповідачем.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 33 ГПК України).

При цьому згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини, приписи закону і те, що прокурором та позивачами не надано жодних належних доказів на підтвердження факту порушення норм чинного земельного законодавства, а саме: самовільного зайняття спірних земельних ділянок, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову прокурора про стягнення з відповідача на користь 1-го позивача шкоди в розмірі 47 351,07 грн., заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки площею 49,2308 га, розташованої на території Ков'язької селищної ради Валківського району Харківської області за межами населеного пункту. За таких обставин, у задоволенні позову прокурора слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при відмові в позові - на позивача.

Згідно з п.4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повної або часткової відмови в позові стягує судовий збір з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Беручи до уваги ту обставину, що даний позов подано прокурором, який відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору і враховуючи те, що в позові прокурору відмовлено, суд покладає судовий збір у справі в повному обсязі (в розмірі 1 827,00 грн.) на позивачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 8, 13, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 16 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 116, 124-126 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 32-34, 35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Стягнути з Ков'язької селищної ради (63021, Харківська область, Валківський район, смт. Ков'яги, вул. Леніна, буд. 6, ) на користь державного бюджету України (61166, м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі, , п/р 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір в розмірі 913,50 грн. судового збору.

Стягнути з Головного управління Держземагенства у Харківській області (61003, м. Харків, вул. Короленко, 16, ) на користь державного бюджету України (61166, м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі, , п/р 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір в розмірі 913,50 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.04.2015 р.

Суддя О.В. Макаренко