РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015Справа №910/2750/15-г

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»
ДоПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Кутіщев Вадим Русланович

Провиплату страхового в порядку регресу в розмірі 9 197,35 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Бащинський В.Ю. - представник за довіреністю;

від відповідача: Герасименко Р.І. - представник за довіреністю;

від третьої особи: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про виплату страхового відшкодування у розмірі 9 197,35 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач відмовляється відшкодувати позивачу розмір сплаченого останнім страхового відшкодування своєму страхувальнику.

Ухвалою від 12.02.2015 року було порушено провадження по справі, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кутіщева Вадима Руслановича та призначено її розгляд на 13.03.2015 року.

24.02.2015 року представник позивача через канцелярію суду подав документи по справі, а в судовому засіданні 13.03.2015 року надав усні пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

13.03.2015 року представник відповідача через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, а в судовому засіданні надав усні пояснення, відповідно до яких проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що 04.03.2015 року відповідачем в повному обсязі, згідно розрахунку відповідача, було проведено оплату страхового відшкодування, а саме, в розмірі 8 919,14 грн.

Крім того, як зазначав представник відповідача, на день звернення позивача з позовом до суду, не сплинув строку в межах якого відповідач має прийняти відповідне рішення щодо виплати страхового відшкодування, а отже, законні права та інтереси позивача відповідачем не порушені.

Третя особа в судове засіданні 13.03.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання був повідомлений належним чином.

Ухвалою від 13.03.2015 року розгляд справи відкладено на 23.03.2015 року.

В судовому засіданні 23.03.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.03.2015 подав клопотання про приєднання доказів до справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Третя особа в судове засіданні 23.03.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання був повідомлений належним чином.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 23.03.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.05.2014 року на пр-ті Возз'єднанння в м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota» державний номер АА 4335 МІ, під керуванням власника Халявка Марії Сергіївни, та автомобіля «Mitsubishi» державний номер АМ 1888 АХ, під керуванням власника Кутіщева Вадима Руслановича.

Як вбачається з постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 26.06.2014 року у справі №755/14705/14-п, зазначена дорожньо - транспортна пригода сталася в результаті порушення Кутіщевим В.Р. вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України та ст. 124 Кодексу про адміністративне правопорушення України.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 26.06.2014 року у справі №755/14705/14-п Кутіщева В.Р. визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого пунктом 13.1 Правил дорожнього руху України та статтею 124 Кодексу про адміністративне правопорушення України та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту №ТП274019Га/13к-08 від 18.10.2013 року страховиком транспортного засобу «Toyota» державний номер АА 4335 МІ є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування».

Відповідно до довідки відділу ДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 23.05.2014 року та довідки №9390162 про дорожньо-транспортну пригоду від 25.11.2014 року, під час вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль «Toyota» державний номер АА 4335 МІ отримав механічні пошкодження.

23.05.2014 року страхувальник повідомив позивача про дорожньо - транспортну пригоду, а 28.05.2014 року страхувальником було подане письмове повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заява на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Як вбачається зі звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №217/14, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota» державний номер АА 4335 МІ складає 10 577,41 грн.

Відповідно до страхового акту № 1.002.14.02969/VESKO від 12.06.2014 року та розрахунку страхового відшкодування від 12.06.2014 року загальна сума страхового відшкодування становить 9 197,64 грн. (10 506,10 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 1 308,75 грн. (розмір франшизи за Договором добровільного страхування наземного транспорту №ТП274019Га/13к-08 від 18.10.2013 року)).

На виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №ТП274019Га/13к-08 від 18.10.2013 року позивач сплатив страхувальнику 9 197,35 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 114 187 від 17.06.2014 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Зазначене правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За змістом ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи цивільно - правова відповідальність водія автомобіля «Mitsubishi» державний номер АМ 1888 АХ була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС 6832704.

У зв'язку з цим, позивач направив на адресу відповідача заяву №ЛВ 5421 від 03.12.2014 року з вимогою виплатити страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 9 197,35 грн.

Як зазначав позивач, відповідач страхове відшкодування не виплатив.

Проте, судом встановлено, що відповідач частково виплатив позивачу страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 8 919,14 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2245 від 04.03.2015 року.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав, що відповідач в повному обсязі виплатив позивачу страхове відшкодування в порядку регресу, яке згідно розрахунку відповідача становить 8 919,14 грн.

Проте, такі доводи відповідача судом відхиляються, оскільки, з урахуванням положень ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України, до позивача, який виплатив страхове відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування наземного транспорту №ТП274019Га/13к-08 від 18.10.2013 року, перейшло право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток в межах фактичних затрат, розмір якого становить 9 197,35 грн.

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що на день звернення позивача з позовом до суду, не сплинув строку в межах якого відповідач має прийняти відповідне рішення щодо виплати страхового відшкодування, а отже, законні права та інтереси позивача не порушені відповідачем.

Згідно з пунктом 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вказана норма кореспондується зі ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є видом обов'язкового страхування згідно ч. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування».

Пункт 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, встановлює обов'язок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Стаття 990 ЦК України зазначає, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За змістом ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», взмістом зобовязання нається з ється з ним язань ьної вартості робіт, що становить х фахівців у иплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Страховик має право здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Отже позивач набув право вимоги до страховика цивільної відповідальності (відповідача) стосовно сплаченого страхового відшкодування, оскільки страховик цивільної відповідальності - відповідач взяв на себе відповідальність за заподіяні збитки по страховому полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів та відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву.

Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 6 ст. 261 ЦК України передбачено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

При цьому слід враховувати, що страховик отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування за договором майнового страхування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Таке право страховика, враховуючи висновок, наведений у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване шляхом подання відповідного позову до суду.

Правова позиція з вказаного питання викладена в постанові Верховного Суду України від 28.08.2012 року № 3-38гс12 у справі № 23/279, яка в силу статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на викладене, судом відхиляються зазначені вище доводи відповідача.

За змістом п. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.4 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Частиною 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як вбачається, з пункту 9 Полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС 6832704 розмір франшизи становить 0 грн.

Як вже зазначалось, після порушення провадження у справі № 910/2750/15-г відповідач частково виплатив позивачу страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 8 919,14 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2245 від 04.03.2015 року.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З огляду на викладене, провадження в частині стягнення з відповідача 8 919,14 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування підлягають задоволенню частково, в розмірі 278,21 грн. (9 197,35 грн. (фактичний розмір страхового відшкодування, сплачений позивачем страхувальнику) - 8 919,14 грн. (розмір сплаченого відповідачем позивачу страхового відшкодування в порядку регресу).

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення 8 919,14 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ) 278 (двісті сімдесят вісім) грн. 21 коп. - страхового відшкодування, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Спичак О.М.

Повне рішення складено

26.03.2015 року