ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2015 р. Справа № 911/436/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Волиця», Хмельницька обл., с. Волиця
до Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей», Київська обл., м. Сквира
про стягнення 219 816,77 грн.,
за участю представників:

позивача:Кравчук В.П., довіреність №б/н від 02.02.2015 року;
відповідача:не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2015 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Волиця» (позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» (відповідача) про стягнення 195 022,77 грн. основного боргу, 10 472,00 грн. пені, 1 122,00 грн. 3% річних, 13 200,00 грн. інфляційної складової боргу, а загалом 219 816,77 грн. у зв'язку з неналежним виконанням останнім зобов'язань з оплати поставленого товару за договором №12 на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 13.06.2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.02.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 05.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.03.2015 року розгляд справи було відкладено на 26.03.2015 року.

26.03.2015 року через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути 10 472,00 грн. пені, 1 122,00 грн. 3% річних, 13 200,00 грн. інфляційної складової боргу.

Представник відповідача в судове засідання 26.03.2015 року не з'явився, відзив на позов не подав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2010 року №01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.06.2014 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Волиця» (продавець) та Приватним підприємством «Консалтингова фірма «Прометей» (покупець) було укладено договір №12 на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) (далі - договір), за умовами якого продавець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцеві сільськогосподарську продукцію (сировину - молоко коров'яче, охолоджене не збиране), що відповідає вимогам ДСТУ №3662-91, надалі товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.4. договору, перехід права власності на товар від продавця до покупця здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання товару за місцезнаходженням виробничих потужностей (виробництва) покупця, підписання всіх необхідних документів та наявності відмітки покупця про прийом товару на товарнотранспортній накладній.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк даного договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. даного договору, та діє до 31.12.2014 року, але у всякому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

На виконання умов договору позивач в період з 01.11.2014 року по 26.11.2015 року поставив відповідачу товар на загальну суму 195 022,77 грн., що підтверджується спеціалізованими товарними накладними на суму 195 022,77 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Проте, відповідач за отриманий від позивача товар на суму 195 022,77 грн. не розрахувався і має заборгованість перед останнім у сумі 195 022,77 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання з поставки товару за договором, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого товару та має перед позивачем заборгованість у сумі 195 022,77 грн.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В ході розгляду справи, судом досліджено матеріали справи з метою перевірки обґрунтованості визначення позивачем суми основного боргу відповідача перед позивачем у розмірі 195 022,77 грн., за наслідками чого суд погоджується з наведеними у позові доводами позивача щодо підстав виникнення та розміру вказаної суми основного боргу відповідача. Перевіркою достовірності та правильності зазначеного розрахунку суд приходить до висновку, що останній являється обґрунтованим та вірним і відповідає умовам договору. Як свідчать матеріали справи, основна заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 195 022,77 грн. Доказів повної чи часткової оплати вказаної суми заборгованості відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість тверджень позивача про наявність у відповідача боргу за договором у сумі 195 022,77 грн.

Згідно п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року №14, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу

Господарський кодекс України у ст. 216 передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов'язання з оплати переданого товару за договором, з нього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 1 122,00 грн. 3% річних, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов'язання з оплати переданого товару за договором, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України підлягає задоволенню частково в розмірі 12 091,41 грн., які нараховані судом відповідно до вимог закону та умов договору, в іншій частині вимоги про стягнення інфляційних втрат слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612 передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань, тому відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, внаслідок чого є підстави для застосування встановленої законом та договором відповідальності.

Відповідно до п. 4.2. договору, за несвоєчасне, понад встановлений даним договором строк, проведення розрахунків за прийнятий товар, продавець вправі вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Таким чином, позов в частині стягнення пені в розмірі 10 472,00 грн., яку нараховано позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати поставленого товару за вказаним договором є обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) №12 від 13.06.2014 року у вигляді трьох процентів річних у сумі 1 122,00 грн., інфляційних втрат у сумі 13 200,00 грн. та пені у сумі 10 472,00 грн. підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) №12 від 13.06.2014 року у вигляді трьох процентів річних у сумі 1 122,00 грн., інфляційних втрат у сумі 12 091,41 грн. та пені у сумі 10 472,00 грн.

Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1 745,31 грн. відповідно до положень статті 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача, пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року , в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» станом на 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, розмір судового збору за розгляд позовних заяв поданих у 2014 році в господарському суді майнового характеру становить не менше 1 827,00 грн. та не більше 73 080,00 грн.

Оскільки позивачем пред'явлено позовну вимоги про стягнення 24 794,00 грн. з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, то судовий збір мав бути сплачений в розмірі 1 827,00 грн.

Проте, позивачем подана квитанція №0.0.345566435 від 06.02.2015 року на суму 4 396,32 грн., з якого вбачається, що судовий збір сплачено в розмірі 4 396,32 грн., тобто у більшому розмірі ніж передбачено законом.

Пункт 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, зайво сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 569,32 грн. підлягає поверненню позивачу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» (09000, Київська обл., м. Сквира, вул. Р. Люксембург, 14, код 30668980) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Волиця» (30627, Хмельницька обл., с. Волиця, вул. Леніна, 39, код 23842090) 10 472 (десять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 00 коп. пені, 1 122,00 (одну тисячу сто двадцять дві) грн. 00 коп. 3% річних, 12 091 (дванадцять тисяч дев'яносто одну) грн. 41 коп. інфляційної складової боргу, 1 745 (одну тисячу сімсот сорок п'ять) грн. 31 коп. судового збору.

В іншій частині в позові відмовити.

Повернути Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Волиця» (30627, Хмельницька обл., с. Волиця, вул. Леніна, 39, код 23842090) з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір в розмірі 2 569 (дві тисячі п'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 32 коп., що перерахований квитанцією №0.0.345566435 від 06.02.2015 року. Оригінал квитанції №0.0.345566435 від 06.02.2015 року залишити в матеріалах справи господарського суду Київської області №911/436/15.

Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 31.03.2015 р.

Суддя Т.Д. Лилак