ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 р. Справа№ 914/247/15

Господарський суд Львівської області в складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Львівобленерго", м.Львів

до відповідача Личаківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30), м.Львів

про стягнення 15 730,13 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача Слюсарчук О.В. - представник (довіреність №10/30-16/989 від 24.02.2015р.).

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Публічним акціонерним товариством "Львівобленерго" до відповідача Личаківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30) про стягнення 15 730,13 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив. Слід зазначити, що в попередніх судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав повнісю та просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача подав заяву (вх.№12381/15 від 24.03.2015р.) про розстрочення заборгованості за виконані підрядні роботи в сумі 15 730,13 грн. рівними частинами терміном на 6 місяців. У вказаній заяві також зазначено, що Личаківська виправна колонія Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30) заборгованість за виконані підрядні роботи в сумі 15 730,13 грн. визнає в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд,-

встановив:

Між Личаківською виправною колонією Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30) (надалі - замовник) та Публічним акціонерним товариством "Львівобленерго" (надалі - виконавець) укладено договір №23/13-3.

Відповідно до розділу першого вказаного договору предметом цього договору є визначення місця пошкодження, випробування та ремонт кабелю 6кВ п/ст.Л1-ТП771.

Згідно із п.2.1 договору вартість виконаних робіт доручених виконавцю за цим договором становить 15 730,13 грн.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що розрахунки за виконані роботи проводяться таким чином: замовник оплачує 100% вартості робіт після підписання цього договору та виконання робіт.

Відповідно до п.3.2. договору замовник зобов'язаний остаточно розрахуватись з виконавцем після підписання акта виконаних робіт.

Як стверджує позивач, він належним чином виконав умови договору щодо визначення місця пошкодження, випробування та ремонт кабелю 6кВ п/ст.Л1-ТП771, однак відповідач в порушення умов договору оплату не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 15 730,13 грн.

Таким чином позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 15 730,13 грн. заборгованості.

Відповідач вказану заборгованість визнав, однак просив розстрочити заборгованість за виконані підрядні роботи в сумі 15 730,13 грн. рівними частинами терміном на 6 місяців.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши представника відповідача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами було укладено договір укладено договір №23/13-3, відповідно до умов якого предметом цього договору є визначення місця пошкодження, випробування та ремонт кабелю 6кВ п/ст.Л1-ТП771.

Факт виконання позивачем своїх зобов'язань за вказаним договором підтверджується актом приймання виконаних робіт на суму 9 120,77 грн. та актом приймання виконаних робіт на суму 6 609,36 грн. Таким чином позивачем виконано роботи на загальну суму 15 730,13 грн.

Як стверджує позивач, та як визнав відповідач вказана сума залишилась неоплаченою. Докази сплати вказаної суми в матеріалах справи відсутні.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 15 730,13 грн. заборгованості є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, визнана відповідачем та підлягає задоволенню.

Щодо заяви позивача, в якій Личаківська виправна колонія Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30) просить розстрочити заборгованість за виконані підрядні роботи в сумі 15 730,13 грн. рівними частинами терміном на 6 місяців, суд зазначає наступне.

У вказаній заяві відповідач зазначив, що договір №24/13-3 укладався попереднім керівництвом 02.01.2013р. за відсутністю кошторису на 2013р.

Необхідність розстрочення виконання судового рішення відповідач обґрунтовує тим, що фінансування відповідача проводиться із державного бюджету України та не в повній мірі забезпечує усі необхідні для його нормального функціонування видатки, а причиною виникнення заборгованості є неналежне функціонування бюджетних видатків. До матеріалів справи відповідач долучив кошторис на 2015р. та звіт про заборгованість за бюджетними коштами на 01.01.2015р.

Таким чином, враховуючи складне фінансове становище, що спричинене обмеженим фінансуванням відповідач просить розстрочити виконання судового рішення на 6 місяців рівними частинами.

Згідно п.6 ст.83 ГПК України, господарський суд приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до статті 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно із п.7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п.7.2. вищезазначеної постанови, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги матеріальний стан та матеріальні інтереси як відповідача, так і позивача, ступінь вини відповідача у виникненні спору, суд вважає, що

клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення підлягає задоволенню частково. Зокрема суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду на 3 місяці рівними частинами.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи платіжного доручення №886 від 15.01.2015р. при поданні позову позивач сплатив судовий збір в сумі 1 827,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116, 121 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Личаківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30) (79039, м.Львів, вул.Шевченка, 156, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Львівобленерго" (79026, м.Львів, вул.Козельницька, 3, ) заборгованість в розмірі 15 730,13 грн., розстрочивши виконання рішення суду на три місяці, відповідно до наступного графіка погашення заборгованості:

- до 25.04.2015р. - 5 243,38 грн.;

- до 25.05.2015р. - 5 243,38 грн.;

- до 25.06.2015р. - 5 243,37 грн.

3. Стягнути з Личаківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30) (79039, м.Львів, вул.Шевченка, 156, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Львівобленерго" (79026, м.Львів, вул.Козельницька, 3, ) 1 827,00 грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 30.03.2015р.

Суддя Петрашко М.М.