ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015 р. Справа№ 914/436/15

За позовом: Державного підприємства "Енергоринок", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Енергія-Новояворівськ", м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області

про стягнення 722 036, 96 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Гаркуша В.В. - представник

від відповідача: Геча Р.В. - представник

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Державного підприємства "Енергоринок" до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Енергія-Новояворівськ" про стягнення 722 036, 96 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.02.2015 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.03.2015 р.

В судових засіданнях оголошувалася перерва.

Представник позивача в судових засіданнях просив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 101 180, 75 грн. припинити, а решту заборгованості стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо клопотання представника відповідача про зменшення штрафних санкцій заперечив.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги не заперечив, проте просив зменшити розмір штрафних санкцій на 30%.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Державне підприємство "Енергоринок" (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Енергія-Новояворівськ" (надалі - відповідач) про стягнення 722 036, 96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 18.07.2008 р. між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу електричної енергії № 4841/01 (надалі - договір). Відповідно до умов п.2.1. договору позивач зобов'язується продавати, а відповідач зобов'язується купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 6.4 договору, остаточний розрахунок за куплену відповідачем у позивача електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється відповідачем до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків відповідача.

На виконання умов договору, позивачем за період з 01.10.2014 р. по 30.11.2014 р. було відпущено відповідачу 7 977, 712 тис.кВт.год електроенергії на загальну вартість 4 973 686, 91 грн., що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.10.2014 р. та актом купівлі-продажу електроенергії від 30.11.2014 р.

Відповідач за відпущений позивачем товар оплату в повному розмірі не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 689 344, 82 грн.

03.02.2015 р. між позивачем та відповідачем підписано акт звірки розрахунків, в якому відповідач підтвердив, що у нього перед позивачем є заборгованість в розмірі 689 344, 82 грн.

Відповідачем 02.03.2015 р. сплачено частину заборгованості в розмірі 101 180, 75 грн., що підтверджується розшифровкою банківської виписки про надходження коштів від відповідача за період з 01.03.2015 р. по 12.03.2015 р., тому позивач просить провадження у справі в частині стягнення вказаної заборгованості припинити та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 588 164, 07 грн.

Крім стягнення основної заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 8 674, 32 грн. пені, 101, 18 грн. штрафу, 1 212, 68 грн. 3 % річних та 22 703, 96 грн. інфляційних втрат.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги не заперечив, однак просив зменшити розмір неустойки (штрафу та пені) на 30% посилаючись на те, що він надає послуги, крім населення, ще й релігійним організаціям, військовим частинах, закладам культури, а додаткові збитки для підприємства призведуть до додаткового суттєвого фінансового навантаження відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтями 526 ЦК України та 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 18.07.2008 р. між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу електричної енергії № 4841/01. Відповідно до умов п. 2.1. договору позивач зобов'язується продавати, а відповідач зобов'язується купувати електроенергію та здійснювати її оплату до умов цього договору.

На виконання умов договору, позивачем за період з 01.10.2014 р. по 30.11.2014 р. було відпущено відповідачу 7 977, 712 тис.кВт.год. електроенергії на загальну вартість 4 973 686, 91 грн., що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.10.2014 р. та актом купівлі-продажу електроенергії від 30.11.2014 р.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно п. 6.4 договору остаточний розрахунок за куплену відповідачем у позивача елетроенергію в розрахунковому місяці здійснюється відповідачем до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків відповідача.

В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання щодо оплати за відпущену позивачем електроенергію в повному розмірі не виконав, в результаті чого у нього, на час звернення позивача з позовом до суду, виникла заборгованість в розмірі 689 344, 82 грн.

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем 02.03.2015 р. сплачено частину заборгованості в розмірі 101 180, 75 грн., що підтверджується розшифровкою банківської виписки про надходження коштів від відповідача за період з 01.03.2015 р. по 12.03.2015 р., тому суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині стягнення вказаної суми слід припинити.

Оскільки представником відповідача в судових засіданнях доказів повного погашення заборгованості не представлено, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 588 164, 07 грн. є обґрунтованими наявними в матеріалах справи доказами та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 22 703, 96 грн. та 3% річних в розмірі 1 212, 68 грн., суд вважає, що вони розраховані відповідно до приписів ст. 625 ЦК України, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Пунктом 7.3.2 договору передбачено, що відповідач несе відповідальність за порушення строків оплати за отриману електроенергію, передбачених розділом 6 договору. З 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, позивач має право нарахувати пеню відповідачу у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу.

Позивачем було нараховано відповідачу 8 674, 32 грн. пені та 101, 18 грн. штрафу, розрахунок яких, на думку суду, здійснено вірно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 частини 1 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Позивач заперечуючи проти задоволення судом клопотання про зменшення неустойки на 30% посилається не те, що станом на 12.03.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем за куплену електроенергію в період з 01.10.2014 р. по 30.11.2014 р. складає 588 164, 07 грн., проте ним не враховано, що у позивача перед відповідачем також існує заборгованість у розмірі 64 253 526, 66 грн., що підтверджується довідкою про стан кредиторської заборгованості позивача перед виробниками електричної енергії станом на 23.01.2015 р. Крім того, відповідачем на адресу позивача 13.03.2015 р. була надіслана заява про зарахування зустрічних однорідних вимог з метою припинення взаємних зобов'язань, на підставі ст. 601 ЦК України, однак позивач повідомив відповідача про неможливість здійснення вказаного зарахування.

Також, судом взято до уваги, що порушення зобов'язання відповідачем не потягло за собою значних збитків для позивача, в свою чергу відповідач здійснює постачання електричної енергії населенню, релігійним громадам та військовим частинам. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про зменшення неустойки (пені та штрафу) слід задоволити частково, зменшивши розмір неустойки на 15%, тому до стягнення підлягає 7 373, 17 грн. пені та 86, 00 грн. штрафу.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Енергія-Новояворівськ» (81053, м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області, вул. Б. Пасічника, 1, ) на користь Державного підприємства «Енергоринок» (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 27, ) суму у розмірі 633 992, 38 грн. з них:

- 588 164, 07 грн. - основної заборгованості;

- 1 212, 68 грн. - 3 % річних;

- 22 703, 96 грн. - втрати від інфляції;

- 7 373, 17 грн. - пені;

- 86, 00 грн. - штрафу;

- 14 452, 50 грн. - судового збору.

3. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 101 180, 75 грн. заборгованості припинити.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати відповідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 03.04.2015 року.

Суддя Манюк П.Т.