ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2015 р.Справа № 922/9/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", м.Луганськ
про стягнення 45422,09 гривень
за участю представників:

позивача - Невзгляд Н.О. (довіреність №016 від 15 січня 2015 року),

Чуменка М.М. (довіреність №062 від 22 січня 2015 року);

відповідача - Гусакова Є.І. (довіреність №32 від 02 січня 2015 року).

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2015 року позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" (відповідача) суми заборгованості у розмірі 45422,09 гривень, у тому числі, 38154,74 гривень суми основної заборгованості, 3694,22 гривень суми нарахованої пені, 432,77 гривень суми 3% річних та 3140,36 гривень суми інфляційних втрат. Заявлену вимогу обґрунтував неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду №У-351-11, укладеного між сторонами 27 вересня 2011 року. Крім того, позивач просив суд зобов'язати відповідача підписати акти приймання виконаних будівельних робіт за спірним договором та покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 січня 2015 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 05 лютого 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 лютого 2015 року було відкладено розгляд справи на 02 березня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 березня 2015 року було відкладено розгляд справи на 17 березня 2015 року. Також, відповідною ухвалою було продовжено строк розгляду спору на 15 календарних днів, в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

16 березня 2015 року представник відповідача надав через канцелярію суду відзив (вх.№333) на позовну заяву, в якому викладена правова позиція останнього полягає у тому, що він дійсно укладав спірний договір з позивачем, але останнім не було виконано остаточну здачу робіт на умовах спірного договору, а тому, на думку відповідача, не має й підстав для стягнення суми позову. Судом було досліджено наданий відзив та долучено до матеріалів справи.

17 березня 2015 року представник позивача надав через канцелярію суду супровідним листом (вх.№10382) додаткові докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Судом було досліджено надані документи та долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 17 березня 2015 року було оголошено перерву до 20 березня 2015 року.

19 березня 2015 року представник позивача надав через канцелярію суду супровідним листом (вх.№10871) додаткові докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Судом було досліджено надані документи та долучено до матеріалів справи.

20 березня 2015 року представник відповідача надав через канцелярію суду додаткові письмові пояснення (вх.№11006) на підтвердження своєї правової позиції по даній справі. Судом було досліджено надані пояснення та долучено до матеріалів справи.

Представники позивача у судовому засіданні 20 березня 2015 року підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 20 березня 2015 року проти позовних вимог заперечував з мотивів, викладених у відзиві.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

27 вересня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж" (позивачем, підрядником) та товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" (відповідачем, замовником) було укладено договір підряду №У-351-11 на виконання робіт з розробки робочих проектів з реконструкції КЛ-6 кВ загальною довжиною 2,41 км (надалі - договір). Даний договір було підписано повноважними представниками з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до п.1.1 договору, підрядчик прийняв на себе обов'язок виконання проектно-вишукувальних робіт з розробки робочих проектів.

Відповідно до п.2.1 договору, договірна ціна робіт визначається кошторисною документацією та складає 63763,86 гривень з урахуванням 20% ПДВ.

Згідно із п.3.1 договору строки виконання робіт на окремих об'єктах визначаються графіком виконання робіт (додаток №2 до договору). Датою закінчення робіт вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно до п.4.1 договору зміст робочих проектів , що підлягають оформленню та здачі підрядником замовнику за договором, а також вимоги до них визначаються завданням на проектування згідно додатку №2 до договору і нормативними документами в області проектування та будівництва (реконструкції). Обов'язковим є погодження підрядником траси проходження КЛ на плані місцевості з усіма зацікавленими організаціями, які експлуатують надземні та підземні комунікації та інженерні споруди.

Відповідно до п.4.3 договору, після отримання від замовника погодженого робочого проекту, підрядник протягом 5 днів передає замовнику по накладній укомплектований робочий проект у чотирьох екземплярах на паперовому носії та у електронному вигляді на цифровому носії і акт приймання-передачі виконаних робіт в двох екземплярах.

Відповідно до п.5.1 договору, замовник здійснює авансовий платіж у розмірі 30% від договірної ціни до початку виконання робіт. Кінцевий розрахунок за виконані роботи, згідно п.5.2 договору, проводиться замовником протягом 15 банківських днів після підписання сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт за всіма об'єктами шляхом перерахування коштів на поточний рахунок підрядника за мінусом суми авансового платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав роботи за першим етапом у повному обсязі, а відповідач, в свою чергу, виконав свої зобов'язання, відповідно з умовами договору шляхом перерахування підряднику авансового платежу у розмірі 16500,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №12134 від 17 жовтня 2011 року.

Крім того, спірним договором було встановлено строк виконання робіт з вересня по листопад 2011року.

Згідно із п.4.2 договору, у випадку виникнення зауважень та недоліків замовник надає підряднику лист з переліком необхідних доробок і терміну їх виконання. підрядник повинен доробити Робочий проект у встановлений строк за свій рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, замовник продовжував підряднику строки виконання ним зобов'язань шляхом підпису додаткових угод до договору. Згідно цих додаткових угод, нові строки виконання підрядником робіт встановлювалися з вересня 2011 року по травень 2012 року, по грудень 2012 року та по листопад 2013 року. Так, додатковою угодою №4 від 26 серпня 2013 року, строк дії договору було встановлено до 30 червня 2014 року і цей строк не подовжувався.

На протязі вказаних строків дії спірного договору, замовником підряднику поверталися робочі проекти з реконструкції КЛ-б кВ з зауваженнями та описами недоліків для дороблення. Підтвердженням цього є наявні у матеріалах справи відповідні листи.

Так, 10 червня 2014 року листом за №473 підрядник підтвердив прийняття від замовника зауважень та недоліків робочих проектів та прийняв на себе зобов'язання щодо їх усунення після отримання від замовника робочих проектів на паперових носіях. Відповідно до цього листа, робочі проекти для усунення недоліків були повернуті замовником підряднику "Новою поштою", що підтверджується експрес - накладною №6338 від 12 червня 2014 року. Даний факт позивачем не оспорюється.

Позивач, в свою чергу, зазначає, що листом №511 від 20 червня 2014 року ним було направлено на адресу відповідача виправлені кінцеві робочі проекти та акти виконаних робіт для їх погодження та підписання. Однак, відповіді з боку відповідача позивачем не отримано, здійснені роботи на суму 38154,74 гривень залишились несплаченими, що й стало підставою для звернення до суду.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про повну відмову у позові, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст.854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Таким чином, у разі виконання позивачем договірних зобов'язань щодо належної передачі відповідачу робочих проектів та актів виконаних робіт для їх погодження та підписання, та отримання їх останнім, у відповідача виникає обов'язок щодо їх підписання та повернення, а також оплати.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Прийняття вищевказаного Указу Президента зумовило проведення антитерористичної операції (АТО) на сході України, зокрема в Луганській області. Станом на березень 2015 року АТО триває. За період проведення антитерористичної операції (АТО) на сході України, мали місце також і значні перешкоди у роботі поштових відділень.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що після повернення 12 червня 2014 року позивачу робочих проектів, ані зазначений позивачем супроводжувальний лист від 20 червня 2014 року №511, ані виправлені позивачем робочі проекти ні після 20 червня 2014 року, ні до цього часу від позивача так і не отримував.

Відповідно до ст.890 Цивільного кодексу України, підрядник зобов'язаний передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем, на підтвердження своїх позовних вимог, в якості доказу було надано експрес-накладну від 20 червня 2014 року без поштового опису вкладення. Із наданої експрес-накладної не вбачається який саме документ (документи) було направлено на адресу відповідача, оскільки у графі: "Повний опис відправлення" зазначено лише: "Інше: креслення". Крім того, у наданій позивачем роздруківці з офіційного сайту "Нової пошти" (http://novaposhta.ua) до спірної експрес-накладної, в графі: "поточне місце розташування" зазначено лише про отримання відправлення 23 червня 2014 року, однак ким отримано, та що саме, також встановити суду не вбачається можливим. Інших доказів направлення позивачем та отримання відповідачем робочих проектів та актів виконаних робіт за спірним договором, позивачем до суду не надано.

Крім того, слід зазначити, що між сторонами укладено ще 8 аналогічних договорів, а тому, саме за яким з цих договорів позивачем було направлено робочі проекти та акти виконаних робіт на адресу відповідача, після дослідження судом вказаної експрес-накладної від 20 червня 2014 року, не вбачається можливим.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти них, суд приходить до висновку про те, що позивачем належним чином не доведено факт направлення робочих проектів та актів виконаних робіт саме за спірним договором та не доведено факт отримання їх відповідачем, у зв'язку з чим, відсутні правові підстави для стягнення суми основної заборгованості у розмірі 38154,74 гривень.

До того ж, враховуючи те, що частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором, суд також не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій, нарахованих позивачем, а саме 3140,36 гривень інфляційних втрат, 432,77 гривень 3% річних та 3694,22 гривень пені.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 45422,09 гривень є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на Законі, а отже задоволенню не підлягають.

Крім того, суд відмовляє й у задоволенні похідної вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача підписати спірні акти приймання виконаних будівельних робіт за типовою формою 2-П, 3-П, 2-Н, у зв'язку з недоведеністю факту отримання їх відповідачем.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, судовий збір покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 25 березня 2015 року.

Суддя К.В. Аріт

справа №922/9/15