РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2015Справа №910/3033/15-г

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Атем»

до товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест»

про визнання договору недійсним

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача Фадєєва А.І. дов. б/н від 15.03.2015;

від відповідача Куркотова А.В. за дов. б/н від 31.12.2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Атем» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» про визнання договору про встановлення сервітуту за №2010-4 недійним із застосуванням до нього наслідків недійсності правочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладанні договору про встановлення сервітуту №2010-4 від 20.10.2013 (надалі - Договір) сторонами не додержана форма договору про встановлення сервітуту, а саме не здійснено його нотаріального посвідчення та не здійснено обов'язкової державної реєстрації такого правочину.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2015 порушено провадження у справі №910/3033/15-г та призначено справу до розгляду на 24.03.2015.

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що відсутність державної реєстрації та нотаріального посвідчення Договору, за твердженнями вказаного учасника судового процесу, не може бути підставою для визнання його недійсним, оскільки за вказаним правочином передбачено право користування нерухомим майном, до якого, нормами чинного законодавства України не передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення.

Під час проведення судового засідання 24.03.2015 представник позивача надав пояснення стосовно заявлених позовних вимог, в яких позов підтримав та наполягав на його задоволенні, в той час як відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 24.03.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю «Атем» (власник) та товариством з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» (сервітуарій) укладено Договір, відповідно до п.1.1 якого зміст сервітуту полягає у наданні власником сервітуарію права користування площами приміщень, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Промислова, буд. 4б (далі - приміщення).

Згідно з п.1.2 Договору сервітуту встановлюється відносно: будівлі полігону №3 (літера ХХ цифра), площею 3 510,2 кв.м, яка належить власнику на праві приватної власності, що засвідчується договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу №179 від 12.05.2006, свідоцтвом про право власності (серія САВ №472951) від 15.02.2007.

У п.1.3 Договору визначено, що сторони погодились, що обсяг сервітутних прав включатиме, але не виключно, наступні права:

а) підходів-проходів, навантаження-розвантаження продукції, стоянки автотранспорту, проведення технічних оглядів і обстежень обладнання, усунення несправностей, забезпечення встановленого режиму експлуатації, а також мати в будь-який час право доступу, входу і виходу, проведення земляних робіт, прокладання, будівництва, встановлення, експлуатації, охорони, обслуговування, інспектування, патрулювання, вилучення, заміни, перебудови та проведення інших операцій, що пов'язані з безпекою виробництва;

б) оберігати нерухоме майно під сервітутом та здійснювати всі необхідні заходи з метою контролю, запобігання, попередження та усунення наслідків пов'язаних з викидами забруднюючих речовин в атмосферу, засобами механізації та транспорту, пило- та газовиділення під час переробки навалочних і насипних вантажів, скидів забруднених зливових вод, скидів стічних і під сланцевих вод, сміття;

в) вивантажувати, навантажувати, складати та зберігати продукцію;

г) розміщати, встановлювати, експлуатувати, зберігати, використовувати будь-яке інші технологічне обладнання, транспортні засоби, знаряддя і механізми.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Атем» є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. При цьому, господарський суд м. Києва виходить з такого.

У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК України).

Водночас, у відповідності до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Тобто, з державною реєстрацією правочину пов'язується настання відповідних правових наслідків. Згідно з ч.1 ст.210 ЦК України такий правочин має вважатися вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Однак, статті глави 16 ЦК України безпосередньо не передбачають недійсності конкретних видів правочинів, щодо яких не дотримані вимоги закону про державну реєстрацію. Тому, за висновками суду, вирішувати питання щодо правових наслідків порушення правил про державну реєстрацію правочину необхідно з урахуванням також тих положень закону, які безпосередньо визначають правочини, що потребують державної реєстрації.

Відповідно до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Проте, як встановлено судом, за вказаним правочином відповідачу було надано право постійного користування площами приміщень, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Промислова, буд.4б, тобто, позивачем в користування відповідача фактично було передано нерухоме майно.

За змістом ст.402 ЦК України земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Водночас, положеннями чинного законодавства України не передбаченого обов'язкового нотаріального посвідчення договорів про встановлення сервітуту на нерухоме майно.

З матеріалів справи не вбачається, що між сторонами існують взаємовідносини з встановлення земельного сервітуту. З договору, який є предметом дослідження в даній справі вбачається, що між сторонами існують відносини, пов'язані з користуванням відповідачем майном, належним позивачу на безоплатній основі, доказів на підтвердження наявності власного майна для забезпечення доступу до якого необхідно було б встановити сервітут, позивач суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Таким чином, враховуючи, що приписами чинного законодавства України не передбачено державної реєстрації та нотаріального посвідчення договору про встановлення сервітуту на нерухоме майно, підстави для визнання оспорюваного Договору недійсним, за висновками суду, відсутні.

Крім того, суд зазначає, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

У зв'язку з наведеними обставинами, вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Атем» до товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» про застосування наслідків недійсності оспорюваного договору є також необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки така вимога може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, враховуючи наведе вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Атем» є такими, що не підлягають задоволенню.

Судовий збір згідно з ст.49 Господарського процесуального кодексу України залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 26.03.2015.

Суддя Л.М. Шкурдова