ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2015 р.Справа № 922/15/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Національного наукового центру "Інститут експериментальної клінічної ветеринарної медицини", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Будинок "Богодухівська птахофабрика", с.Хроли Харківської області
про стягнення 32840,00 гривень
за участю представників:

позивача - Кібірєвої І.О. (довіреність б/н від 04 лютого 2015 року)

Клочко О.М. (довіреність №19/03/15 від 19 березня 2015 року),

відповідача - Чехової О.О. (довіреність №7 від 13 лютого 2015 року)

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2015 року позивач, національний науковий центр "Інститут експериментальної клінічної ветеринарної медицини", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Будинок "Богодухівська птахофабрика" (відповідача) суми заборгованості у розмірі 32840,00 гривень. Заявлену вимогу обґрунтував неналежним виконанням відповідачем умов усної домовленості щодо виконання робіт з проведення діагностичних досліджень. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 1827,00 гривень судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 січня 2015 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 05 лютого 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 лютого 2015 року було відкладено розгляд справи на 02 березня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 березня 2015 року було відкладено розгляд справи на 13 березня 2015 року. Також, відповідною ухвалою було продовжено строк розгляду спору на 15 календарних днів, в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 13 березня 2015 року було оголошено перерву до 20 березня 2015 року.

20 березня 2015 року представник відповідача надав через канцелярію суду відзив (вх.№10909) на позовну заяву, в якому викладена правова позиція останнього полягає у тому, що він не заперечував існування правовідносин із позивачем щодо обставин, викладених у позові, але зазначив, що спірні акти виконаних робіт не містять строків оплати, не значаться у бухгалтерському обліку підприємства відповідача, а виконанні роботи позивачем, вказані у відповідних актах вже сплачені відповідачем. З урахуванням цього, просив суд відмовити у задоволенні даного позову. Судом було досліджено наданий відзив та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у відкритому судовому засіданні 20 березня 2015 року підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у відкритому судовому засіданні 20 березня 2015 року проти позовних вимог заперечував з мотивів, викладених у відзиві.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

У відповідності до п.2.2. статті 2 статуту Національного наукового центру "Інститут експериментальної клінічної ветеринарної медицини", однією з основних функцій інституту є проведення діагностичних, лікувальних, профілактичних та протиепізоотичних заходів, а також наукове забезпечення розробок для замовників на території України та за її межами.

Національним науковим центром "Інститут експериментальної клінічної ветеринарної медицини" (позивачем) на протязі 2012-2013 років виконувались роботи з проведення діагностичних досліджень товариству з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Будинок "Богодухівська птахофабрика" (відповідачу).

Вищевказані діагностичні дослідження проводились позивачем на протязі 2012-2013 років за зверненням відповідача, про що сторонами оформлювалися відповідні акти прийому-передачі виконаних робіт. Претензій з боку відповідача під час виконання робіт та при їх передачі позивачем не надходило. Відсутні докази претензій й в матеріалах справи.

Між сторонами було укладено ряд договорів про проведення діагностичних досліджень, а саме, договір №131.1/2012 від 01 червня 2012 року на суму 1000,00 гривень, договір №131.2/2012 від 01 червня 2012 року на суму 1900,00 гривень та договір №130/12/2012 від 01 червня 2012 року на суму 1200,00 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, під час виконання вказаних договорів, вартість наданих позивачем послуг виявилася більше, ніж передбачена умовами договорів, також, між сторонами були бездоговірні правовідносини щодо проведення діагностичних досліджень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав послуги з проведення діагностичних досліджень відповідачу поза межами умов вищевказаних договорів на суму 31840,00 гривень, що підтверджується актами прийому - передачі робіт (а.с.12-47). Вказані акти було підписано з обох сторін та скріплено печатками підприємств. До того ж, факт виконання спірних робіт підтверджується наявними у матеріалах справи супровідними листами, актами та відповідними результатами діагностичних досліджень за 2012-2013 роки.

Відповідач, в свою чергу, виконані роботи на суму 31840,00 гривень не оплатив.

Однак, враховуючи факт сплати відповідачем послуг на суму 4100,00 гривень за вищевказаними договорами, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями, суд розглядає заявлену позивачем до стягнення заборгованість у розмірі 32840,00 гривень, з урахуванням сплаченої позивачем суми заборгованості у розмірі 1000,00 гривень за договором №131.1/2012 від 01 червня 2012 року, яка увійшла до ціни позову, в розрізі бездоговірних правовідносин.

Також, слід зазначити, що у наданому відповідачем відзиві на позов (вх.№10909), останній визнав факт проведення спірних робіт позивачем за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року (п.8 відзиву).

Суд, проаналізувавши обставини, вказані у позовній заяві, дійшов висновку про те, що позивач виконав свої зобов'язання щодо проведення діагностичних досліджень належним чином та у повному обсязі. Проте, відповідач, в свою чергу, зобов'язання щодо їх оплати не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 31840,00 гривень, яка до цього часу залишається непогашеною.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До того ж, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює те, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Надані позивачем акти, на підтвердження заявлених вимог, містять вимогу до сплати, які суд розцінює, як вимогу, виставлену в порядку статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі у матеріалах справи відсутні будь-які докази повного погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 31840,00 гривень нормативно та документально обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо посилань відповідача на факт підписання спірних актів директором, який на дату їх складання не перебував на цій посаді, то суд відхиляє дані доводи, оскільки роботи проводились за період з 2012 по 2013 роки, а акти поверталися від відповідача із запізненням, у зв'язку із вивченням отриманих результатів адміністрацією та ветеринарною службою птахофабрики. Крім того, факт отримання спірних робіт підтверджується відтиском печатки підприємства відповідача, що останнім не оспорюється.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, ст.129 Конституції України, ст.ст.530, 599, 610, 612 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Будинок "Богодухівська птахофабрика" (62480, Харківська область, Харківський район, село Хроли, вул.Червоноармійська/Миколаївська, б.25/2, ) на користь національного наукового центра "Інститут експериментальної клінічної ветеринарної медицини" (61023, м.Харків, вул.Пушкінська, 83, код ЄДРПОУ 17, р/р №6247 в ГУДКСУ Харківського області, МФО 851011) 31840,00 гривень основної заборгованості та 1771,37 гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позову щодо стягнення 1000,00 гривень заборгованості відмовити.

Повне рішення складено 25 березня 2015 року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/15/15