КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2015 р. Справа№ 910/20066/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участі представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Суворова Л.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014

у справі № 910/20066/14 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю промислове підприємство «ЗІП»

до Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ»

про стягнення 722 213, 21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю промислове підприємство «ЗІП» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (далі, відповідач) про стягнення 722 213, 21 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов Договору купівлі-продажу № від 19.03.2013 та Договору № від 10.01.2013 позивач поставив відповідачу товар, а останній, натомість, свого грошового зобов'язання з оплати вартості поставленого товару належним чином не виконав, у зв'язку із чим за ним виникла заборгованість за Договором № від 19.03.2013 у розмірі 235 077,16 грн. та за Договором № від 10.01.2013 у розмірі 361 945,73 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 11 678,76 грн., 3% річних у розмірі 12 811,72 грн. та індексу інфляції у розмірі 29 467,13 грн. за Договором № від 19.03.2013 та пені у розмірі 15 187,26 грн., 3% річних у розмірі 567,73 грн. та індексу інфляції у розмірі 55 477,72 грн. за Договором № від 10.01.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю промислове підприємство «ЗІП»:

- за Договором № від 10.01.2013 - основної заборгованості у розмірі 361 945, 73 грн., пеню у розмірі 15 187, 26 грн., 0,1% річних у розмірі 564, 14 грн., індекс інфляції у розмірі 55 433, 14 грн.;

- за Договором № від 19.03.2013 - основної заборгованості у розмірі 235 077, 16 грн., 3% річних у розмірі 9 868, 64 грн., індекс інфляції у розмірі 29 467, 13 грн. та судовий збір у розмірі 14 150, 86 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 у справі № 910/20066/14 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2014 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 10.02.2015.

02.02.2015 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

У судовому засіданні, призначеному на 10.02.2015, представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 24.02.2015.

У зв'язку з відпусткою судді Тищенко А.І. розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 розгляд справи № 910/20066/14 вирішено здійснити у наступному складі суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Авдеєв П.В.

10.02.2015 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про розгляд справи у відсутності його представника.

24.02.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання, у якому просив суд на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України припинити провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислове підприємство «ЗІП» щодо стягнення з Публічного акціонерного «УКРТРАНСГАЗ» сум основного боргу у розмірі 361 945,73 грн. за Договором № від 10.01.2013 та основного боргу у розмірі 235 077,16 грн. за Договором № від 19.03.2013 у зв'язку з тим, що вказані суми заборгованості були сплачені позивачу відповідачем у період з 09.02.2015 по 19.02.2015, що підтверджується копіями платіжних доручень, доданих до вказаного клопотання.

Також, у вказаному клопотанні відповідач просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 у справі № 910/20066/14 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислове підприємство «ЗІП» за Договором № від 10.01.2013 пеню у розмірі 15 187,26 грн., 0,1% річних у розмірі 564,14 грн., 55 433,14 грн. інфляційних втрат, а також 3% річних у розмірі 9 868,64 грн., 29 467,13 грн. інфляційних втрат за Договором № від 19.03.2013 та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 28.112014 у справі № 910/20066/14 залишити без змін.

Колегія суддів, розглянувши заявлене відповідачем клопотання про припинення провадження у справі, ухвалила відмовити у його задоволенні з огляду на те, що станом на момент подання позову до суду та прийняття оскаржуваного рішення, заявлена позивачем до стягнення сума основної заборгованості за спірними договорами відповідачем погашена не була, а натомість, була сплачена лише під час розгляду справи апеляційним господарським судом у період з 09.02.2015 по 19.02.2015, а тому, враховуючи межі перегляду справи у суді апеляційної інстанції, у суду відсутні підстави для припинення провадження у справі в цій частині.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 розгляд справи було відкладено на 19.03.2015.

10.03.2015 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про розгляд справи у відсутності його представника, просив розглянути справу за наявними у матеріалах справи документами та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У зв'язку із виходом судді Тищенко А.І. з відпустки, яка входить до постійного складу судової колегії, враховуючи формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 апеляційну скаргу у справі № 910/20066/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати у частині задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановила наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 10.01.2013 між ТОВ ПП «ЗІП» (продавець) та ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» (покупець) було укладено Договір № (далі, Договір-1) (том 1, а.с. 56-60).

Відповідно до пункту 1.1. Договору-1 продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупцю фарби та лаки (фарба МЛ-12К, фарба ПФ-115, емаль алкідна ПФ-266, фарба водно-дисперсійна фасадна), у подальшому іменовані як «товар», найменування, кількість і ціна якого вказані в специфікаціях №№ 1, 2, які є невід'ємною частиною цього договору (додаток № 1, 2) (том 1, а.с. 61-62), а покупець зобов'язується на умовах цього договору прийняти товар та сплатити його вартість.

Ціна договору згідно специфікацій № 1, 2 (додаток №1, 2) складає 522 645,67 грн., у тому числі ПДВ (20%) - 87 107,61 грн., з якої:

- ціна товару - емаль МЛ-12 за специфікацією №1 (додаток №1) становить 404 655,60 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 67 442,60 грн.;

- ціна товару - емаль ПФ-115, емаль алкідна ПФ-266, фарба водно-дисперсійна фасадна за специфікацією №2 (додаток №2) становить 117 990,07 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 19 665,01 грн. (п. 3.1 Договору 1).

Згідно пункту 4.1. Договору-1 сплата вартості поставленого товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця по факту поставки окремих партій товару не пізніше 90 календарних днів з дати поставки партії товару.

Пунктом 5.1. Договору-1 визначено, що товар за цим договором продавець зобов'язується поставити та передати покупцю окремими партіями за письмовими заявками покупця протягом 45 календарних днів з дати направлення письмової заявки покупцем.

Відповідно до пункту 5.3. Договору-1 продавець в момент передачі товару зобов'язаний надати покупцю:

- оформлену на Боярське ЛВУМГ (структурний підрозділ УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ») видаткову накладну на товар;

- податкову накладну, порядок оформлення якої вказано в пунктах 4.3-4.5 розділу 4 договору та у відповідності до ст. 201 Податкового кодексу України;

- товарно-транспортну накладну;

- на кожну одиницю товару паспорт готової продукції.

Пунктом 7.3. Договору-1 встановлено, що продавець зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

В свою чергу, покупець у відповідності до пункту 7.1. Договору-1 зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Специфікаціями №1, 2 до Договору 1 сторони погодили найменування, кількість та вартість товару.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання умов Договору-1 позивач 22.02.2013 поставив, а відповідач в особі Кирик Л.І., яка діяла на підставі довіреності № 51 від 22.02.2013, отримав товар на загальну суму 521 945,73 грн., що підтверджується видатковими накладними № ГП-0000058 та № ГП-0000059 від 22.02.2013 (том 1, а.с. 63-64).

Видатковими накладними визначені ціна, кількість та номенклатура переданого товару.

Відповідачем за період з 15.03.2013 по 23.05.2014 було здійснено часткову оплату вартості поставленого згідно Договору-1 товару на суму 160 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з особового рахунку позивача (том 1, а.с. 68-83).

Як вказує позивач, заборгованість відповідача з оплати вартості поставленого згідно Договору-1 та видаткових накладних товару становить 361 945,73 грн.

Також, 19.03.2013 між ТОВ ПП «ЗІП» (постачальник) та ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» (покупець) було укладено Договір купівлі продажу № (далі, Договір-2) (том 1, а.с. 29-31).

Відповідно до пункту 1.1. Договору-2 постачальник, який є власником товару, зобов'язується поставити і передати його у власність (повне господарське відання) покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

Найменування (номенклатура, сортамент, асортимент), кількість і ціни товару, що є предметом цього договору, обумовлюються в специфікації (оформлюється як додаток №1), яка є невід'ємною частиною цього договору (пункт 1.2. Договору-2).

Згідно із пунктом 5.1. Договору-2 товар повинен бути повністю поставленим покупцю протягом 40 днів після підписання договору на умовах СРТ центрального складу «Філії УМГ «ЛЬВІВТРАНСГАЗ» с. Угерсько Стрийського р-н., Львівської обл., згідно вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС».

Датою поставки вважається дата підписання сторонами накладних (пункт 5.2. Договору-2).

Пунктом 6.1. Договору-2 визначено, що ціна за одиницю товару передбачена специфікацією, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 6.2. Договору-2 загальна ціна цього договору - 369 165,00 грн. Ціни по цьому договору вказані з врахуванням ПДВ, що складає 61 527,50 грн., включають в себе вартість товару та інші витрати, зобов'язання по яких, згідно цього договору та додатків до нього, покладені на постачальника (пункт 6.3. Договору-2).

Згідно із пунктом 7.1. Договору-2 покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах оплати протягом 30 днів після отримання продукції.

Специфікацією (Додаток № 1 до Договору) сторони погодили найменування, технічні та якісні характеристики, кількість та вартість товару.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на виконання умов Договору-2 за період з 27.03.2013 по 01.04.2013 поставив, а відповідач в особі Дозорского М.Р., який діяв на підставі довіреностей № 79 від 26.03.2013 та № 90 від 01.04.2013, отримав товар на загальну суму 365 077,16 грн., що підтверджується видатковими накладними № ГП-0000136 від 27.03.2013 та № ГП-0000149 від 01.04.2013 (том 1, а.с. 33, 36).

Видатковими накладними визначені ціна, кількість та номенклатура переданого товару.

Відповідачем за період з 24.04.2013 по 22.05.2014 було здійснено часткову оплату вартості поставленого згідно Договору-2 товару на суму 130 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з особового рахунку позивача (том 1, а.с. 39-51).

Як вказує позивач, заборгованість відповідача з оплати вартості поставленого згідно Договору-1 та видаткових накладних товару становить 235 077,16 грн.

Договір-1 є договором купівлі-продажу, Договір-2 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказані договори є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов'язань .

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Наявними у матеріалах справи видатковими накладними підтверджується факт здійснення позивачем поставки товару за Договором-1 загальною вартістю 521 945,73 грн. та за Договором-2 загальною вартістю 365 077,16 грн.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Так, сторонами у пункту 4.1 Договору-1 було погоджено, що сплата вартості поставленого товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця по факту поставки окремих партій товару не пізніше 90 календарних днів з дати поставки партії товару.

Згідно із пунктом 7.1. Договору-2 сторони погодили, що покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах оплати протягом 30 днів після отримання продукції.

Як підтверджується банківськими виписками з особового рахунку позивача, відповідачем, на виконання вказаних умов договорів було перераховано на рахунок позивача за поставлений товар за період з 15.03.2013 по 23.05.2014 кошти у розмірі 160 000,00 грн. (за Договором-1) та за період з 24.04.2013 по 22.05.2014 кошти у розмірі 130 000,00 грн. (за Договором-2).

При цьому, у відповідності до вимог статті 530 Цивільного кодексу України, пункту 4.1 Договору-1 та пункту 7.1 Договору-2 відповідач повинен був виконати свої зобов'язання з оплати вартості поставленого товару за видатковими накладними № ГП-0000058 та № ГП-0000059 від 22.02.2013 до 23.05.2013, за видатковою накладною № ГП-0000136 від 27.03.2013 до 26.04.2013 та за видатковою накладною № ГП-0000149 від 01.04.2013 до 07.05.2013 (з урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України «Про перенесення робочих днів у 2013 році» №1043-р від 19.12.2012, яким передбачено, що в період з 01.05.2013 по 06.05.2013 - вихідні дні).

Таким чином, відповідач взяті на себе зобов'язання за Договорами не виконав,повну вартість поставленого йому товару у визначений договорами строк не сплатив, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем за Договором-1 у розмірі 361 945,73 грн. та за Договором-2 у розмірі 235 077,16 грн.

Доказів сплати основної суми заборгованості за договорами станом на дату прийняття рішення судом першої інстанції відповідачем суду надано не було, документів, які б спростовували розмір нарахованої заборгованості, матеріали справи не містять.

Як на підставу для відмови у задоволенні позову відповідач у апеляційній скарзі посилається на те, що реальне фінансування видатків відповідача протягом 2013 - 2014 років, на які припадає момент виконання відповідачем зобов'язань згідно умов спірних договорів, з незалежних від нього причин було неповним та недостатнім. Таким чином, зобов'язання відповідача в частині сплати коштів за спірними договорами були змінені внаслідок причин, що полягали у недостатності грошових коштів для виконання витратних частин фінансових планів ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» на 2013 - 2014 роки.

Вказані доводи апелянта не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Посилання відповідача на неоплату ним отриманого товару в зв'язку з недостатністю фінансування та відсутність вини ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» у порушенні зобов'язання з огляду на відсутність фінансування є безпідставними, оскільки згідно із частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Укладені між сторонами Договори не містять умов щодо відстрочення виконання грошового зобов'язання у зв'язку із відсутністю фінансування.

До того ж, колегія суддів наголошує на тому, що між сторонами виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб'єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, по відповідальності за порушення зобов'язань.

Крім того, згідно частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005.

При цьому, за чинним законодавством відсутність вини може бути підставою для звільнення боржника від відповідальності у вигляді відшкодування заподіяних ним збитків, проте, у даній справі вимоги щодо стягнення з відповідача збитків не пред'явлені.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ТОВ ПП «ЗІП» в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості за поставлений товар згідно Договору-1 у розмірі 361 945,73 грн. та згідно Договору-2 у розмірі 235 077,16 грн.

Також, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 15 187,26 грн., 3% річних у розмірі 567,73 грн. та індексу інфляції у розмірі 55 477,72 грн. за Договором-1 та пені у розмірі 11 678,76 грн., 3% річних у розмірі 12 811,72 грн. та індексу інфляції у розмірі 29 467,13 грн. за Договором-2.

Враховуючи встановлені обставини справи, відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), а тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив його виконання (стаття 612 Цивільного кодексу України), а відтак, є підстави для застосування до відповідача встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

Згідно із положеннями статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Так, пунктом 8.4. Договору-1 сторони погодили, що за порушення строку розрахунку більш ніж на 30 робочих днів, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченого товару, але не більше 3% від суми неоплаченого товару.

У апеляційній скарзі скаржник зазначив, що суд першої інстанції, задовольняючи вимогу позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну оплату товару за Договором-1 у розмірі 15 187,26 грн., не врахував умови пункту 8.4. Договору-1 щодо максимального обмеження розміру заявленої до стягнення суми пені трьома відсотками від суми неоплаченого товару.

Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції у цій частині таким, що підлягає зміні.

Так, Господарським судом міста Києва при задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну оплату товару за Договором-1 у розмірі 15 187,26 грн. дійсно не було враховано положення пункту 8.4. Договору-1.

Тому, оскільки на момент нарахування позивачем пені сума неоплаченого товару (основного боргу) за Договором-1 становила 361 945,73 грн., розмір нарахованої пені, з урахуванням положень пункту 8.4. Договору-1, не може перевищувати суми в розмірі 10 858,38 грн. (361 945,73 грн. х 3 % = 10 858,38 грн.).

З огляду на зазначене, позовні вимоги ТОВ ПП «ЗІП» про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну оплату товару за Договором-1 задовольняються частково, у розмірі 10 858,38 грн., а рішення у цій частині змінюється.

Водночас, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені за Договором-2 у розмірі 11 678,76 грн. враховуючи наступне.

Так, зміст положень законодавства України, а саме, статті 231 Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», дає підстави стверджувати, що суб'єкти господарювання можуть застосувати санкцію у вигляді стягнення пені за невиконання чи несвоєчасне виконання грошового зобов'язання лише за умови, що стягнення такої пені та її розмір визначений та встановлений умовами договору між цими суб'єктами.

Умовами Договору-2 не передбачено застосування позивачем по відношенню до відповідача санкції у вигляді стягнення пені за невиконання чи несвоєчасне виконання ним своїх грошових зобов'язань за цим договором, що є свідченням того, що у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені за цим Договором.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України сторони можуть погодити інший розмір процентів, за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно пункту 8.5 Договору-1 у разі прострочення покупцем строку оплати товару, останній сплачує продавцю 0,1% річних від простроченої суми, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Тобто, сторонами погоджено розмір процентів, які сплачує відповідач у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару.

Колегія суддів погоджується із перерахунком 0,1% річних та індексу інфляції за Договором-1, здійсненим судом першої інстанції, вважає його арифметично вірним, а позовні вимоги у цій частині такими, що підлягають задоволенню у розмірі 564,14 грн. - 0,1% річних від простроченої суми та індексу інфляції у розмірі 55 433,14 грн. В іншій частині - 3,59 грн. 0,1% річних та 44,58 грн. індексу інфляції нараховано безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Також, колегія суддів вважає арифметично вірним перерахунок 3% річних за Договором-2, здійснений судом першої інстанції, та зазначає, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у розмірі 9 868,64 грн., в іншій частині - 2 943,08 грн. 3% річних нараховано безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині судом першої інстанції було обгрунтовано відмовлено.

Водночас, колегія суддів погоджується з наданими позивачем розрахунком індексу інфляції за Договором-2, а тому вимога позивача про стягнення індексу інфляції у розмірі 29 467,13 грн. підлягає задоволенню.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» на користь ТОВ ПП «ЗІП» підлягає: сума основної заборгованості у розмірі 361 945,73 грн., пеня у розмірі 10 858,38 грн., 0,1% річних у розмірі 564,14 грн., індексу інфляції у розмірі 55 433,14 грн. за Договором-1 та сума основної заборгованості у розмірі 235 077,16 грн., 3% річних у розмірі 9 868,64 грн. та індексу інфляції у розмірі 29 467,13 грн. за Договором-2.

У задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 4 328,88 грн., 0,1% річних у розмірі 3,59 грн., індексу інфляції у розмірі 44,58 грн. (за Договором-1) та пені у розмірі 11 678,76 грн. і 3% річних у розмірі 2 943,08 грн. (за Договором-2) необхідно відмовити.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача у частині стягнення з відповідача пені за Договором-1, не врахував умови пункту 8.4. Договору-1 щодо максимального обмеження розміру заявленої до стягнення суми пені 3% від суми неоплаченого товару, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» такою, що підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає зміні в частині визначення розміру пені, яка підлягає до стягнення з відповідача згідно Договору-1. В іншій частині рішення суду є обґрунтованим та підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 у справі № 910/20066/14 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 у справі № 910/20066/14 змінити.

Викласти пункт 2 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

« 2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю промислове підприємство «ЗІП» (51901, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 107-А; ):

- за Договором № від 10.01.2013 - основної заборгованості у розмірі 361 945 (триста шістдесят одна тисяча дев'ятсот сорок п'ять) грн. 73 коп., пеню у розмірі 10 858 (десять тисяч вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 38 коп., 0,1% річних у розмірі 564 (п'ятсот шістдесят чотири) грн. 14 коп., індекс інфляції у розмірі 55 433 (п'ятдесят п'ять тисяч чотириста тридцять три) грн. 14 коп.;

- за Договором № від 19.03.2013 - основної заборгованості у розмірі 235 077 (двісті тридцять п'ять тисяч сімдесят сім) грн. 16 коп., 3% річних у розмірі 9 868 (дев'ять тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн. 64 коп., індекс інфляції у розмірі 29 467 (двадцять дев'ять тисяч чотириста шістдесят сім) грн. 13 коп. та судовий збір у розмірі 14 064 (чотирнадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 28 коп. Видати наказ.»

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 у справі № 910/20066/14 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю промислове підприємство «ЗІП» (51901, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 107-А; ) на користь Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1; ) 43 (сорок три) грн. 30 коп. судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи № 910/20066/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко