ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа № 905/987/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Гетьман Р.А.,

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представників:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Макіївкокс", (вх.№773 Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 01.07.2014р. у справі № 905/987/14,

за позовом Приватного акціонерного товариства "Макіївкокс", м.Макіївка,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецьквуглезбагачення", м.Донецьк,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЗФ "Пролетарська", м.Макіївка,

про стягнення 203352 грн. 64 коп.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 01.07.2014р. у справі №905/987/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Макарова Ю.В., суддя Осадча А.М., суддя Кучерява О.О.) в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Макіївкокс", м. Макіївка, Донецька область, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецьквуглезбагачення", м. Донецьк, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЗФ "Пролетарська", м.Макіївка, про стягнення заборгованості за надані послуги з доставки та розморожуванню 40 вагонів з вантажем у розмірі 203352 грн. 64 коп. відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, місцевий господарський суд зазначає, що сторони при укладенні договору від 23.01.2012р. № 43 всупереч нормам законодавства не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме стосовно ціни предмету договору, у зв'язку з чим зазначений договір про надання послуг є неукладеним.

Крім того, на думку господарського суду першої інстанції, Приватним акціонерним товариством "Макіївкокс" не доведено належними та допустимими у розумінні ст.ст. 33-36 Господарського процесуального кодексу України доказами факт виконання сторонами умов договору від 23.01.2012р. № 43, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 01.07.2014р., Приватне акціонерне товариство "Макіївкокс" 21.07.2014р. направило поштою до Донецького апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на рішення господарського суду Донецької області від 01.07.2014р. у справі № 905/987/14.

Проте, матеріали справи, а також відомості, які містяться в комп'ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" та Єдиному державному реєстрі судових рішень свідчать про відсутність отримання вказаної апеляційної скарги господарським судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що 07.07.2014р. зборами суддів Донецького апеляційного господарського суду з метою забезпечення безпеки працівників суду та учасників судових процесів прийнято рішення призупинити з 08.07.2014р. роботу Донецького апеляційного господарського суду до завершення активної фази антитерористичної операції на території Донецької області та створення належних умов для функціонування судових установ.

Розпорядженням голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014р. №28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" визначено, що розгляд справ, підсудних господарським судам, розташованим у районі проведення АТО, зокрема, здійснюється такими судами: господарських справ, що підлягають перегляду в апеляційному порядку Донецьким апеляційним господарським судом, - Харківським апеляційним господарським судом.

26.01.2015р. Приватним акціонерним товариством "Макіївкокс" до Харківського апеляційного господарського суду повторно подано апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 01.07.2014р. у справі №905/987/14 та прийняти нове судове рішення з урахуванням викладених позивачем доводів, якими задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Макіївкокс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецьквуглезбагачення" в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, Приватне акціонерне товариство "Макіївкокс" зазначає, що сторони при укладенні договору про надання послуг від 23.01.2012р. №43 досягли згоди з усіх істотних умов (предмету, строку та ціни). Зокрема, укладеним договором передбачено визначення ціни послуг в розрахунку відповідних послуг за фактом їх надання. Також, на думку апелянта, дії відповідача свідчать про визнання ним факту отриманням ним послуг та безпідставність ухилення від їх оплати.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2015р. у справі № 905/987/14 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Макіївкокс" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" справи, розгляд яких не закінчено і які перебувають у провадженні місцевих, апеляційних судів, розташованих в районі проведення антитерористичної операції, в разі неможливості здійснювати правосуддя передаються судам відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності протягом десяти робочих днів з дня прийняття розпорядження головою відповідного вищого спеціалізованого суду.

У разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.

Згідно з п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду від 12.09.2014р., №01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" достатність поданих учасниками судового процесу документів і матеріалів для вчинення необхідних процесуальних дій визначається тим судом, до якого згідно з установленою підсудністю звернувся заявник, з урахуванням змісту цих документів (матеріалів) і конкретних обставин справи. З огляду на викладене відповідні процесуальні дії вчиняються, зокрема, по можливості - без відновлення втраченої справи або її частини (тобто за наявними документами і матеріалами), оскільки це забезпечує більш оперативний захист прав та охоронюваних законом інтересів учасника (учасників) судового процесу.

20.02.2015р. від Приватного акціонерного товариства "Макіївкокс" надійшли письмові пояснення у справі, зокрема, подано документи у даній справі, а також клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника Приватного акціонерного товариства "Макіївкокс" (вх. № 2866).

Зокрема, апелянт зазначив, що доказами, якими підтверджується факт надання послуг відповідно до договору від 23.01.2012р. № 43, є надані суду вагонні листи, приймальноздавальні відомості ТОВ «Макіївкокс», лист від 14.02.2012р. № 251, а також документально підтверджені затрати від надання спірних послуг відповідачу.

04.03.2015р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецьквуглезбагачення" надійшло клопотання про направлення скаржником копії апеляційної скарги та всіх доданих до неї документів на змінену адресу ТОВ "Донецьквуглезбагачення", а також відкладення розгляду справи для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.03.2015р. у справі № 905/987/14 відкладено розгляд справи.

30.03.2015р. Приватним акціонерним товариством "Макіївкокс" подано додаткові документи у справі (вх.№ 4992).

Враховуючи, що надані апелянтом копії процесуальних документів у справі №905/987/14, завірені господарським судом Донецької області, а також процесуальні документи у справі №905/987/14, які містяться в електронній формі в комп'ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" та Єдиному державному реєстрі судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної Приватного акціонерного товариства "Макіївкокс" на рішення господарського суду Донецької області від 01.07.2014р. у справі №905/987/14.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини гарантує право на розгляд справи впродовж "розумного строку". Ця гарантія має на меті захистити всі сторони від надмірних процесуальних затримок і наголошує на важливості відправлення судочинства без зволікань, які можуть поставити під загрозу його ефективність та довіру до суду.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, що підтверджується актом Харківського апеляційного господарського суду від 10.03.2015р. № 13-44/224 та розміщенням оголошенням про час та місце розгляду справи на електронній сторінці Харківського апеляційного господарського суду, яка міститься на офіційному веб-порталі "Судова влада в Україні", виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, а строк розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду обмежений положеннями ч. 1 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування господарським судом Донецької області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

23.01.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецьквуглезбагачення" (замовник) та Приватним акціонерним товариством "Макіївкокс" (виконавець) укладено договір про надання послуг № 43, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом встановленого договором строку надавати замовнику за плату наступні послуги: послуги з доставки та розморожування вагонів з вантажем, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору обсяг та строки надання послуг, які надаються за даним договором, узгоджуються сторонами у додаткових угодах (додатках) до договору.

Згідно з п. 2.1 договору вартість послуг за договором узгоджується сторонами та зазначається в розрахунку вартості відповідних послуг, які є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що сторони підтверджують, що вони володіють достатньою інформацією про надані послуги, а також про ціни, які склалися на ринку ідентичних (однорідних) послуг, та визнають, що ціна, вказана у даному договорі відповідає рівню звичайних цін.

Згідно з п. 6.1 договору договір вступає в силу з дати його підписання та діє до 31.12.2013р., а за фінансовими зобов'язаннями - до повного його виконання.

Договір про надання послуг від 23.01.2012р. № 43 підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

В матеріалах справи також міститься додаток до договору від 23.01.2012р. №43, відповідно до якого виконавець у січні-лютому 2012 року надає замовнику послуги з доставки та розморожуванню сорока вагонів з рядовим вугіллям замовника, строки надання послуг - не більше 5 днів з моменту надходження вагонів на станцію Мішино, замовник бере на себе зобов'язання прийняти послуги та оплатити їх.

Відповідно до п. 4 додатку № 1 до договору даний додаток є невід'ємною частиною договору від 23.01.2012р. № 43.

Пунктом 5 додатку встановлено, що всі інші пункти договору залишаються без змін.

Вказаний додаток підписаним обома сторонами договору та скріплений їхніми печатками.

Як стверджує апелянт, в січні-лютому 2012р. Приватне акціонерне товариство "Макіївкокс" у виконання договору від 23.01.2012р. № 43 надало послуги Товариству з обмеженою відповідальністю "Донецьквуглезбагачення" з доставки та розморожування 40 вагонів з вантажем відповідача, відправником вказаних вагонів було Товариство з обмеженою відповідальністю ЦЗФ "Пролетарська".

На адресу відповідача було направлено розрахунок вартості послуг, акти прийому наданих послуг від 31.01.2012р. та від 29.02.2012р. та податкові накладні, рахунки за надані послуги, а саме: від 31.01.2012р. № 54у на суму 21537,16 грн., від 29.02.2012р. № 55У/А на суму 12916,01 грн., від 29.02.2012р. № 56у/А на суму 1765,48 грн., від 29.02.2012р. № 91у на суму 58215,78 грн., від 29.02.2012р. № 92у на суму 3999,68 грн., від 29.02.2012р. № 93у на суму 19521,78 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором у розмірі 203352,64 грн. в добровільному порядку, апелянт звернувся з позовом до господарського суду Донецької області.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо строни в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, за змістом п. З ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір, в силу ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України, вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Правовою підставою заявлених позовних вимог позивач визначає саме договір про надання послуг від 23.01.2012р. № 43.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (засновника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до умов вказаного договору сторони дійшли згоди, що вартість послуг за договором узгоджується нами та зазначається в розрахунку вартості відповідних послуг, які є невід'ємною частиною цього договору. Тобто, істотні умови договору в частині ціни договору повинні були бути викладені у розрахунку вартості відповідних послуг.

Відповідно до п. 6.4. вказаного договору, будь-які доповнення та додатки до договору мають силу, якщо вони виконані у письмовому вигляді та підписані уповноваженими представниками обох сторін.

Таким чином, істотна умова договору як ціна повинна бути оформлена належним чином в якості невід'ємної частини договору, підписана уповноваженими особами обох сторін, скріплена печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунки вартості послуг, які надані у січні 2012 року відповідно до договору від 23.01.2012р. № 43 на суму 121615,40 грн. з ПДВ та розрахунок вартості послуг, які надані у лютому 2012 року відповідно до договору від 23.01.2012р. № 43 на суму 81737,24 грн., судова колегія встановила, що вказані розрахунки підписані в односторонньому порядку Приватним акціонерним товариством "Макіївкокс". При цьому, матеріали справи не містять належних доказів узгодженої сторонами ціни послуг з розморожування 40 вагонів з вантажем, на яку посилається апелянт у справі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що сторонами договору від 23.01.2012р. № 43 не погоджено в двосторонньому порядку такої істотної умови договору як ціна, у зв'язку з чим вказаний договір є неукладеним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 8 ст. 193 Господарського кодексу України управлена сторона, приймаючи виконання господарського зобов'язання, на вимогу зобов'язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов'язання повністю або його частинами.

Згідно з ч. 3 ст. 545 Цивільного кодексу України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Частиною 4 статті 545 Цивільного кодексу України визначено, що у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 2.3 договору встановлено, що оплата вартості наданих послуг здійснюється замовником протягом 10-днів з моменту підписання акта приймання наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що надання послуг оформлюється сторонами шляхом підписання акту приймання наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін протягом 3-х робочих днів після фактичного надання послуг.

Моментом надання послуг є дата складання акту приймання наданих послуг (п. 2.5 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору документи, підписані керівником, завірені печаткою та передані другій стороні факсовим зв'язком, визнаються сторонами повноцінними юридичними документами з наступною передачею оригіналів поштою протягом 5-ти календарних днів після підписання факсимільним зв'язком.

Дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів встановила наявність актів прийому наданих послуг, підписаних лише виконавцем послуг (Приватним акціонерним товариством "Макіївкокс").

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи, що зазначені акти підписані в односторонньому порядку та не містить підпису уповноваженого представника відповідача у справі, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість посилання апелянта на вказані акти як належні докази у справі щодо наявності факту надання ним послуг замовнику відповідно до умов договору від 23.01.2012р. № 43.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у якості доказів фактичного виконання сторонами умов договору від 23.01.2012р. № 43 в січні-лютому 2012р. апелянт надав засвідчені копії вагонних листів: від 27.01.2012р. № 254 "М", від 28.01.2012р. № 260-М, від 29.01.2012р. № 274 "М", від 30.01.2012р. № 285-М, від 16.02.2012р. № 435-М, від 28.01.2012р. № 254, від 29.01.2012р. № 260, від 30.01.2012р. № 274, від 02.02.2012р. № 285М, від 16.02.2012р. № 435, прийомоздаточні відомості від 27.01.2012р., від 28.01.2012р., від 29.01.2012р., від 30.01.2012р., від 15.02.2012р.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, відповідно до вагонних листів від 27.01.2012р. № 254 "М", від 28.01.2012р. № 260-М, від 29.01.2012р. №274 "М", від 30.01.2012р. № 285-М, від 16.02.2012р. № 435-М, відправником зазначених у листах вагонів є Товариство з обмеженою відповідальністю ЦЗФ "Пролетарська", отримувачем - ПАТ "Макіївкокс", найменування вантажу - вугілля "КС" Кузбассразрезвугілля.

Відповідно до вагонних листів від 28.01.2012р. № 254, від 29.01.2012р. № 260, від 30.01.2012р. № 274, від 30.01.2012р. № 285-М, від 02.02.2012р. № 435 відправником зазначених вагонів зазначене ТОВ ЦЗФ "Пролетарська", отримувачем - ПАТ "Макіївкокс", найменування вантажу - вугілля "КС" Кузбассразрезвугілля.

Враховуючи, що вказані вагонні листи не містять жодних посилань на апелянта у справі - ТОВ "Донецьквуглезбагачення" як власника вантажу, колегія суддів дійшла висновку, що вказані листи також не є належними доказами, якими підтверджується факт надання послуг відповідачу у справі за договором від 23.01.2012р. № 43.

Крім того, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи міститься лист ТОВ "Донецьквуглезбагачення" від 14.02.2012р. № 251, відповідно до якого відповідач просить ПАТ "Макіївкокс" надати згідно з договором від 23.01.2012р. №43 послуги з розморожування 8 вагонів з рядовим вугіллям, який прибув на адресу ТОВ "ЦОФ "Пролетарська".

Враховуючи, що вказаний лист не містить окремих ознак вагонів, які ідентифікують власника вугілля, яке в ньому перевозиться, а також визначення умовами договору документа, який посвідчує факт надання послуг (акт приймання-передачі, підписаний обома сторонами договору), колегія суддів зазначає, що вказаним листом від 23.01.2012р. № 43 також не підтверджується доводи апелянта щодо надання ним послуг відповідно до зазначеного договору.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що апелянтом в супереч вимогам ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено належними та допустимими доказами факт виконання взятих на себе договірних зобов'язань з надання послуг з розморожування вагонів з вантажем, у зв'язку з чим погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 203352,64 грн. за договором від 23.01.2012р. № 43.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Донецької області від 01.07.2014р. у справі №905/987/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, то витрати заявника апеляційної скарги по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 91, 99, 101, пунктом 1 частини 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Макіївкокс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 01.07.2014р. у справі №905/987/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 07.04.2015р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Р.А. Гетьман