ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 Справа № 917/144/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігрейн-Агро", вул. Леніна, 54, с. Михнівці, Лубенський р-н, Полтавська обл., 37570

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод", вул. Жовтнева, 66, м. Полтава, 36014

про стягнення 2 785 920,75 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: Нечитайло Л.О., довіреність від 17.09.2014 р., паспорт серії КО № 684849, виданий Гадяцьким РВ УМВС України в Полтавській області від 25.11.2006 р.;

від відповідача: не з'явилися.

26.03.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігрейн-Агро" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод" 2 785 920,75 грн. збитків у вигляді вартості переданого на зберігання та втраченого цукру у кількості 262 575,00 кг, що виникли внаслідок порушення останнім умов укладеного між сторонами 05.09.2012 р. договору № 0509/12-Михнівці на приймання, переробку цукрових буряків та видачу готової та побічної продукції.

Відповідач представництво у судове засідання вдруге не забезпечив, відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений за місцезнаходженням згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про дату, час і місце проведення судового засідання, а також про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення строку вирішення спору, суд не оцінює вказану обставину як підставу для відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Представник позивача на позовних вимогах наполягає за мотивами позовної заяви та додаткових пояснень № б/н від 17.03.2015 р. (вх.. № 3607 від 17.03.2015 р.).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд,

встановив:

05.09.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод" (переробник) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнігрейн-Агро" (замовник) було укладено Договір на приймання, переробку цукрових буряків та видачу готової та побічної продукції № 0509/12-Михнівці (далі - Договір, а.с. 6-7, судом було оглянуто оригінал укладеного між сторонами Договору та встановлено, що залучена до позовної заяви копія відповідає оригіналу).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- замовник доручає, а переробник приймає на себе обов'язок прийняти і виготовити із сировини замовника - цукрового буряку (далі - сировина), готову продукцію - цукор білий, упакований масою нетто 50 кг у нові тканинні або поліпропіленові мішки з поліетиленовими мішками-укладками згідно ДСТУ 3748-98 та попутну продукцію - мелясу та жом та видати її. Замовник зобов'язується поставити переробнику сировину та сплатити передбачені послуги переробника у терміни та порядку, передбачені цим Договором (п. 1.1 та п. 1.2 Договору);

- термін переробки сировини замовника у готову продукцію встановлюється сторонами до 60 днів з дня отримання переробником кожної частини партії сировини. При цьому сторони встановлюють граничний строк переробки сировини - 31.12.2012 р.. Переробник забезпечує належне зберігання якості продукції та попутної продукції, вироблених за цим договором. Переробник повинен видати, а замовник повинен отримати готову продукцію, попутну продукцію не пізніше 60-ти днів з дня закінчення терміну переробки сировини (п. 5.1, п. 5.3, п. 5.4 Договору);

- договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 01.09.2013 р. (п. 8.1 Договору).

- місце приймання, переробки сировини та видачі готової продукції - ТОВ "Оржицький цукровий завод", смт. Новооржицьке, вул. Леніна, 2 (п. 9.6 Договору).

До Договору сторонами було укладено (підписано представниками сторін та скріплено печатками сторін) наступні додаткові угоди :

- Додаткова угода № 1 від 15.09.2012 р. (а.с. 47), у якій сторони узгодили графік поставки цукрового буряка на бурякопункт переробника на вересень 2012 р. та жовтень 2012 р.;

- Додаткова угода № 2 від 01.10.2012 р. (а.с. 48), у якій сторони узгодили, що вартість наданих послуг з приймання, переробки сировини і видачі готової та побічної продукції до закінчення сезону цукроваріння розраховується виходячи із попередньої ціни вказаної у п. 4.1 Договору, після закінчення сезону цукроваріння в залежності від кількості поставленої замовником до переробки сировини, а саме : до 10 000 тон - 358.00 грн., від 10 000 тон до 20 000 тон - 340,00 грн., від 20 000 тон до 25 000 тон 322,00 грн. та від 25 000 - 305,00 грн.;

- Додаткова угода № б/н від 01.11.2012 р. (а.с. 7, зі зворотного боку), згідно якої останні продовжили термін дії Договору до 01.09.2014 р. та внесли зміни до п. 1.1 та п. 2.2.4 Договору та виклали їх у наступній редакції :

- пункт 1.1 : "Замовник доручає, а переробник приймає на себе обов'язок прийняти виготовити із сировини замовника - цукрового буряку, готову продукцію - цукор білий, упакований масою нетто 50 кг у нові тканинні або поліпропіленові мішки з поліетиленовими мішками-укладками згідно ДСТУ 3748-98 та попутну продукцію - цукор неконденційний (кольоровість вища 1,5 одиниць Шт), мелясу та жом та видати її;

- пункт 2.2.4 : "Здійснювати відповідальне зберігання продукції замовника після закінчення граничного терміну переробки сировини. Цукор некондиційний зберігати для подальшої переробки у цукор-пісок білий, вихід і вартість переробки якого регулюватиметься додатковими угодами у період переробки. Плата за зберігання цукру неконденційного із збереження у промислову переробку або власнику із збереження за розцінками визначеними на підприємстві на той період".

Відповідно до матеріалів справи позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання 7 786 365,00 кг цукру (в т.ч. : цукор - 7 735 715,00 кг та цукор неконденційний - 50 650,00 кг). Дана обставина підтверджується актом № б/н від 20.12.2012 р. передачі-приймання матеріальних цінностей на відповідальне зберігання до Договору (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 8).

На виконання умов Договору відповідачем було здійснено часткове відвантаження належного позивачу цукру у загальному обсязі 7 523 790,00 кг, а саме :

- 31.07.2013 р. відповідачем було відвантажено, а позивачем прийнято 208 300,00 кг цукру, що підтверджується актом приймання-передачі від 31.07.2013 р. (а.с. 14);

- 31.08.2013 р. відповідачем було відвантажено, а позивачем прийнято 71 500,00 кг цукру, що підтверджується актом приймання-передачі від 31.08.2013 р. (а.с. 13);

- 28.02.2014 р. відповідачем було відвантажено, а позивачем прийнято 1 417 600 кг цукру, що підтверджується актом приймання-передачі від 28.02.2014 р. (а.с. 12);

- 31.03.2014 р. відповідачем було відвантажено, а позивачем прийнято 1 132 900,00 кг цукру, що підтверджується актом приймання-передачі від 31.03.2014 р. (а.с. 11);

- 31.04.2014 р. відповідачем було відвантажено, а позивачем прийнято 4 539 880,00 кг цукру, що підтверджується актом приймання-передачі від 31.04.2014 р. (а.с. 10);

- 31.05.2014 р. відповідачем було відвантажено, а позивачем прийнято 153 610,00 кг цукру, що підтверджується актом приймання-передачі від 31.05.2014 р. (а.с. 9).

Враховуючи те, що 01.09.2014 р. закінчився термін дії Договору, а на зберіганні у відповідача залишалось 262 575,00 кг цукру, 27.11.2014 р. позивач листом № 1240 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод" з вимогою відвантажити залишки переданого йому на зберігання цукру, що належить позивачу (копії листа та доказів на його направленні відповідачу наявні у матеріалах справи, а.с. 15-17). За даними позивача зазначене звернення позивача відповідачем залишено без відповіді, цукор відвантажений не був.

Як зазначено у позовній заяві, 03.12.2014 р. представники позивача прибули до передбаченого п.9.6 Договору місця видачі готової продукції (ТОВ "Оржицький цукровий завод", смт. Новооржицьке, вул. Леніна, 2) та виявили, що визначена у Договорі адреса є місцезнаходженням іншої юридичної особи, а саме : ТОВ "Новооржицький цукровий завод". Дана обставина зафіксована у акті про відсутність продукції, що була передана на відповідальне зберігання № б/н від 03.12.2014 р. (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 18).

04.12.2014 р. позивач листом № 1260 звернувся до ТОВ "Новооржицький цукровий завод" з проханням повідомити щодо наявності переданого позивачем на зберігання відповідачу цукру в об'ємі 262 575,00 кг, за адресою : смт. Новооржицьке, вул. Леніна, 2 (а.с. 19). У відповідь на вищезазначений лист ТОВ "Новооржицький цукровий завод" листом № 1260 від 04.12.2014 р. повідомило, що 18.09.2013 р. ТОВ "Оржицький цукровий завод" було відчужено майновий комплекс цукрового заводу розташованого за адресою : смт. Новооржицьке, вул. Леніна, 2. При цьому, після продажу відповідачем вказаного майнового комплексу, останнім було вивезено все майно, яке там заходилось, зокрема, майно, яке знаходилось на відповідальному зберіганні відповідача.

23.12.2014 р. позивач листом № 1374 звернувся до Головного управління статистики у Полтавській області з запитом про надання інформації про рівень закупівельних цін на цукор. У відповідь на зазначений запит позивач отримав від Головного управління статистики у Полтавській області Довідку № 11-31/436 від 24.12.2014р. (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 21), відповідно до якої середня споживча ціна на цукор у листопаді 2014 р. становила 10,61 грн. за кілограм.

Враховуючи невиконання відповідачем вимоги та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод" 2 785 920,75 грн. збитків у вигляді вартості переданого на зберігання та втраченого цукру у кількості 262 575,00 кг, що виникли внаслідок порушення останнім умов укладеного між сторонами 05.09.2012 р. договору № 0509/12-Михнівці на приймання, переробку цукрових буряків та видачу готової та побічної продукції.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ст. 207 Цивільного Кодексу України в редакції, яка діяла на момент укладання Договору).

Враховуючи правову природу укладеного Договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що останній є змішаним, оскільки містить у собі елементи договору надання послуг та договору зберігання. Проте, враховуючи предмет спору у даній справі, суд приходить до висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини по договору зберігання.

Згідно із ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ст. 938 Цивільного кодексу України).

При цьому згідно зі ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості, річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення вказаних норм права та умов Договору (з урахуванням Додаткових угод) відповідач на вимогу позивача прийнятий на зберігання цукор повернув не у повному обсязі. Дана обставина відповідачем не спростована.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. При цьому боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ст. 623 Цивільного кодексу України).

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повернення відповідачем позивачу цукру у кількості 262 575,00 кг., що був переданий на зберігання відповідачу на підставі Договору. Отже, матеріалами справи підтверджується неналежне виконання зобов'язання відповідача за вищезазначеним Договором щодо повернення на вимогу поклажедавця переданого на зберігання цукру. Дані обставини відповідачем не спростовані. Крім того, жодних документальних доказів наявності спірного зерна в натурі чи доказів відсутності своєї вини у втраті зерна відповідач суду не надав.

Статтею 950 Цивільного кодексу України передбачено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законодавством або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків (ст. 225 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 Господарського кодексу України).

Як визначено ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальним правилом, закріпленим у ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для притягнення до цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування заподіяних ним збитків є наявність складу правопорушення : протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд приходить до висновку, що реальний захист прав позивача як власника продукції, яка була втрачена відповідачем, є можливим виключно шляхом стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі, що відповідає вартості втраченої продукції, матеріалами справи доводиться наявність складу правопорушення у діях відповідача, розмір збитків визначений позивачем з дотриманням норм матеріального права, підтверджується допустимими доказами та перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, останнім не доведено відсутність його вини у втраті (нестачі) переданого на зберігання належного позивачу цукру, а тому позовні вимоги щодо стягнення завданих відповідачем збитків в розмірі 2 785 920,75 грн. підлягають задоволенню.

Понесені позивачем при пред'явленні позову судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 43, ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оржицький цукровий завод" (вул. Жовтнева, 66, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код юридичної особи 05463791) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігрейн-Агро" (вул. Леніна, 54, с. Михнівці, Лубенський р-н, Полтавська обл., 37570, ідентифікаційний код юридичної особи 31818075) - 2 785 920,75 грн. збитків та 55 718,42 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 31.03.2015 р.

Суддя О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.