ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа № 914/4334/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі суддів:

головуючого-судді Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

за участю представників сторін:

від позивача - Поліщук С.М. (представник за довіреністю)

від відповідача (скаржник)- не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Галичина" від 16.02.2015 року

на рішення господарського суду Львівської області від 28 січня 2015 року, (суддя - Р. Матвіїв,

у справі за № 914/4334/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Логістик", м.Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Галичина", м.Радехів, Львівська область

про стягнення 54 100,0 грн.

В С Т А Н О В И В:

рішенням господарського суду Львівської області від 28.01.2015 року у справі № 914/4334/14 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Пан Логістик» до відповідача Приватного акціонерного товариства «Галичина» про стягнення заборгованості на суму 54 100,00 грн. задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "Галичина" на користь ТОВ "Пан Логістик" 34000,0 грн. заборгованості. Припинено провадження в частині стягнення 20 100,0 грн. заборгованості у зв'язку з частковим погашенням боргу в цій сумі в ході розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 28.01.2015 року у справі №914/4334/14 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що дане рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права, так як суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив основний принцип господарського судочинства щодо змагальності сторін та позбавив скаржника права на захист своїх інтересів, адже, не повідомивши належним чином про засідання, суд першої інстанції не надав скаржнику можливості довести обставини, на які він посилається для захисту своїх прав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить в задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2015 року у справі № 914/4334/14 - відмовити.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначає, що наявність в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, зокрема, конверту суду першої інстанції з ухвалою про порушення провадження у справі, свідчить про належне повідомлення відповідача про судове засідання. Заперечення скаржника у апеляційній скарзі спростовуються матеріалами справи. Крім того, позивач зазначає, що 03.03.2015 року, після відкриття апеляційного провадження, відповідачем було сплачено частину заборгованості в розмірі 10 600,0 грн., а відтак, заборгованість відповідача становить 23400,0 грн. У зв'язку з цим позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить змінити рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості та стягнути з відповідача залишок заборгованості в розмірі 23400,0 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що у справі є належні докази. Участь в судовому засіданні є правом сторони, а явка представника відповідача у даній справі не визнавалася обов'язковою в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши думку присутнього представника позивача, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 28.01.2015 року у справі № 914/4334/14 - без змін.

Встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Пан Логістик" (надалі по тексту рішення - позивач, перевізник) та Приватне акціонерне товариство "Галичина" (надалі по тексту рішення - відповідач, замовник) уклали Договір перевезення вантажів № 250513 від 24.05.2013 року (надалі - договір).

Відповідно до договору (п. 1.1) перевізник взяв на себе обов'язки доставити доставку довірену йому замовником продукцію до пункту призначення та видати її уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу), а замовник зобов'язався сплатити перевізнику за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору підтверджується складенням транспортної накладної, у якій, серед іншого, зазначається, хто є вантажовідправником, вантажоодержувачем, найменування (вид) вантажу, місце навантаження, пункт призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, перевізником належним чином виконано договірні обов'язки по здійсненню вантажоперевезення, підтвердженням чого є акти виконаних робіт на загальну суму 360 300,0 грн., копії яких долучено до матеріалів справи (.а.с. 19-56).

Відповідно до п. 4.2. договору (до укладення додаткової угоди) оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок перевізника протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання замовником документів (ТТН, акти виконаних робіт, рахунок, податкова накладна).

Однак, 01 квітня 2014 року між сторонами була підписана додаткова угода до договору, якою сторони обумовили новий строк та порядок оплати: з 01 квітня 2014 року оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок перевізника, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання Акту виконаних робіт. Акт виконаних робіт підписується протягом 2-х банківських днів з моменту отримання документів. Замовник зобов'язується сплачувати плату за перевезення вантажів згідно з виставленими перевізником актів виконаних робіт та рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 01.06.2014 року-27.11.2014 року, замовником (відповідачем) частково було оплачено надані послуги перевезення вантажу на суму 306 200,0 грн., у зв'язку з чим станом на 27.11.2014 року заборгованість відповідача становила 54 100,0 грн. Позов подано - 09.12.2014 року.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Враховуючи лише часткове виконання грошових зобов'язань замовником, перевізник надіслав йому вимогу-претензію про погашення існуючої заборгованості вих. № 4410/1 від 30.07.2014 року.

Однак, відповідачем не було виконано вимог претензії у вказані строки та заборгованість не погашено.

Предметом позову є стягнення з відповідача 54 100,0 грн. боргу за договором перевезення вантажів № 250513 від 24.05.2013 року.

Станом на 19.12.2014 року (після відкриття провадження в суді першої інстанції за поданим позовом) сторони підписали акт звірки розрахунків та визначили, що заборгованість становить 47 500 грн.

У ході розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем подано докази (банківські виписки від 08.12.2014 року на суму 6 600 грн., 26.12.2014 року на суму 5 000 грн., 21.01.2015 року на суму 8 500 грн.) здійснення відповідачем часткової сплати боргу, зокрема, на загальну суму 20 100,0 грн., відтак, неоплаченою залишилась заборгованість за актами надання послуг № ОУ 3401, № ОУ 3791 та № ОУ 4315 на суму 34 000,0 грн. (10 600 грн. за актом № ОУ 3401, 10 400 грн. за актом № ОУ 3791, 13 000 грн. за актом № ОУ 4315).

У матеріалах справи наявний також акт звірки взаєморозрахунків, складений та підписаний позивачем, відповідно до якого станом на 26.01.2015 року заборгованість відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Логістик" становить 34 000,0 грн.

Позивачем було заявлено до стягнення 54 100 грн., однак, враховуючи часткове погашення відповідачем заборгованості на зальну суму 20 100,0 грн., розмір заборгованості відповідача в ході розгляду справи в суді першої інстанції змінився та з врахуванням здійснених оплат становив - 34 000,0 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»» господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про припинення провадження у справі в частині стягнення 20 100,0 грн. заборгованості у зв'язку з частковим погашенням боргу в цій сумі в ході розгляду справи в суді першої інстанції, тобто у зв'язку з припиненням існування предмету спору в частині 20 100,0 грн. заборгованості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено, взаємні права та обов'язки між сторонами виникли внаслідок укладення договору про перевезення вантажів.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно з ч. 7 наведеної статті не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Підтвердженням належного виконання позивачем договірних зобов'язань по здійсненню перевезення вантажу є належним чином оформлені, підписані представниками обох сторін без зауважень, з відтисками печаток підприємств, акти надання послуг (товарно-експедиційні послуги по території України) на підставі договору № 250513 від 24.05.2013 року та відповідних рахунків на оплату (а.с. 19-56).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не виконано свого договірного обов'язку з оплати наданих послуг у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 34 000,0 грн.

Станом на момент прийняття рішення судом першої інстанції в матеріалах справи були відсутні докази, які б підтверджували сплату відповідачем вище вказаного боргу.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення 34 000, 0 грн. з відповідача ґрунтується на належних доказах в матеріалах справи, є законним та обґрунтованим.

Водночас, доводи скаржника щодо необхідності скасування оскаржуваного рішення у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, а саме неповідомленням відповідача про час та місце розгляду справи, не знаходять свого доказового підтвердження матеріалами справи, а, навпаки, спростовуються наявними доказами (повідомленням про вручення поштового відправлення), з якого вбачається, що конверт з ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження у справі було вручено відповідачу 17.12.2014 року.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18).

Згідно п.п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Апеляційний суд, оглянувши матеріали справи, зазначає, в даному випадку наявні належні докази повідомлення відповідача судом першої інстанції про час та місце розгляду справи.

До відзиву на апеляційну скаргу позивачем долучено копію платіжного доручення та копію банківської виписки за 03.03.2015 року на підтвердження часткової оплати заборгованості у розмірі 10 600,00 грн. У зв'язку з цим, позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідача залишок боргу в розмірі - 23400,0 грн.

Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами (Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Відповідно до ч.1 ст.101 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції переглядається на момент його винесення з врахуванням тих доказів, які були в матеріалах справи саме на момент прийняття рішення судом першої інстанції.

В даному випадку, позивачем надано доказ про зменшення спірної заборгованості, який виник вже після прийняття оскаржуваного рішення та з об'єктивних причин не міг бути врахований судом першої інстанції.

Апеляційний господарський суд при прийнятті рішення не приймає додаткових доказів без належного обґрунтування причин неможливості їх подання в суді першої інстанції. Слід зазначити, що докази про сплату боржником боргу після винесення рішення суду першої інстанції, яке в подальшому залишене без змін апеляційним судом, можуть бути враховані у виконавчому провадженні.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судові витрати, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Галичина», 80200, Львівська обл., м. Радехів, вул. Б. Хмельницького, 120, код ЄДРПОУ - 25553570 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 28.01.2015 року у справі № 914/4334/14 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 27.03.2015 року.

Головуючий-суддя Бонк Т.Б.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Якімець Г.Г.