РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015Справа №910/29579/14

за позовом Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва"

до Фізичної особи - підприємця Кокшоров Ігор Геннадійович

про стягнення заборгованості у розмірі 53 352,11 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Микитин С.С. (дов.№9 від 12.02.2015)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи - підприємця Кокшоров Ігор Геннадійович про стягнення заборгованості у розмірі 53 352,11 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2014 порушено провадження у справі №910/29579/14 та призначено її до розгляду на 10.02.2015 року.

За наслідками судового засідання 10.02.2015 судом постановлено ухвалу, якою продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, у задоволення клопотання позивача, та у зв'язку із неявкою відповідача відкладено розгляд справи на 12.03.2015 року.

У судовому засіданні 12.03.2015 представник позивача надав пояснення по суті спору, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві.

Відповідач повторно не з'явився на виклик суду, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суду не повідомив.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність у матеріалах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судом, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2008 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Кокшоровим Ігорем Геннадійовичем (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 67, відповідно до умов якого орендодавець на підставі розпорядження голови Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації № 241 від 25.02.2008 та ордеру № 74 від 05.03.2008 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Краснова, 8, загальною площею 42,2 кв.м. під розміщення офісу.

01.08.2008 сторони підписали додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення № 67 від 20.03.2008, відповідно до якої вирішили, у зв'язку з реорганізацією на підставі Рішення Святошинської районної у м. Києві ради № 160 від 27.12.2007, № 212 від 24.04.2008, № 220 від 19.06.2008 та Розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 372-к від 08.08.2008, змінити назву орендодавця на Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

Відповідно до пункту 1.2. статуту Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва", затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01.04.2013 № 422, підприємство є правонаступником майнових і немайнових прав та обов'язків Комунального підприємством «Дирекція з утримання житлового господарства Святошинського району м. Києва».

Згідно з пунктом 9.1. договору даний договір діє з 20.03.2008 по 20.02.2011.

У відповідності до додаткової угоди від 01.11.2011 до договору оренди нежитлового приміщення № 67 від 20.03.2008 сторони продовжили строк дії договору до 31.03.2012.

Відповідно до пункту 1.1. договору договір встановлює умови оренди нежитлового приміщення, яке належить до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва і закріплене за орендодавцем на праві повного господарського відання та оперативного управління згідно розпорядження Святошинської районної в м. Києві держадміністрації № 1754 від 30.09.2003, між орендодавцем і орендарем та регулює їх взаємовідносини протягом його дії.

Згідно з пунктом 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування нежитловим приміщенням одночасно з підписанням сторонами цього договору та прийому - передачі вказаного приміщення (при наданні).

Положеннями пункту 3.1. договору визначено, що орендна плата розраховується відповідно до методики та базових орендних ставок, затверджених рішенням Святошинської районної у м. Києві ради № 41 від 31.10.2006 і складає 3873 грн 96 коп. за перший місяць оренди відповідно до розрахунку орендної плати (згідно додатку № 1 до даного договору). Податок на додану вартість сплачується орендарем окремо від орендної плати у розмірах та порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до пункту 3.2. договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції.

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції (пункт 3.3 договору).

У відповідності до пункту 3.6 договору крім орендної плати орендар відшкодовує орендодавцю: експлуатаційні витрати, пов'язані з утриманням приміщення; амортизаційні відрахування за орендоване майно; плату за землю.

Згідно з пунктом 3.9. договору у випадку закінчення терміну дії цього договору орендна плата та інші, передбачені цим договором платежі, сплачуються орендарем по день фактичної здачі орендованого приміщення відповідно до акту прийому-передачі.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 287 Господарського кодексу України та статтею 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

Частина 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлює для орендаря обов'язок за користування об'єктом оренди вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем було підписано акт прийому-передачі нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Краснова, 2, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення площею 42,20 м2.

Судом встановлено, що відповідач у порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання зі сплати орендних платежів, відшкодування плати за землю та експлуатаційних витрат, у зв'язку із чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за час фактичного користування об'єктом оренди за договором оренди нежитлового приміщення № 67 від 20.03.2008 у розмірі 53 352,11 грн. за період з травня по листопад 2014 року, що також не спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати орендних платежів на суму 34 100,85 грн. - орендна плата, 177,24 грн. - експлуатаційні витрати, 601,02 - відшкодування податку на землю, та ПДВ у розмірі 6 975,82 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Крім орендної плати орендар відшкодовує орендодавцю плату за землю. Яка припадає пропорційно на частину орендованої площі.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності основного боргу в зазначеному вище розмірі.

Таким чином, оскільки відповідач в обумовлені строки та у повному обсязі не сплатив позивачеві орендну плату та плату за землю за період з травня по листопад 2014 року, відповідний борг, який існує на момент розгляду справи у сумі розміром 53 352,11 грн. (34 100,85 грн. - орендна плата, 177,24 грн. - експлуатаційні витрати, 601,02 - відшкодування податку на землю, та ПДВ у розмірі 6 975,82 грн.) має бути стягнутий з ФОП Кокшоров І.Г. у судовому порядку на користь позивача.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов'язки щодо сплати орендних платежів, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням вищенаведеного.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 32-34, 43-44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва" до Фізичної особи - підприємця Кокшоров Ігор Геннадійович про стягнення заборгованості у розмірі 53 352,11 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Кокшорова Ігоря Геннадійовича (03164, м. Київ, вул. Соснова, буд. 9/17, ідентифікаційний код ) на користь Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва" (03134, м. Київ, вул. Симиренка, буд. 17, ідентифікаційний код 36037999) заборгованість у розмірі 34 100 (тридцять чотири тисячі сто) гривень 85 копійок осногов боргу, 177 (сто сімдесят сім) гривень 24 копійки - експлуатаційних витрат, 601 (шістсот одну) гривню 02 копійки відшкодування плати за землю, ПДВ у розмірі 6 975 (шість тисяч дев'ятсот сімдесят п'ять) гривень 82 копійки та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 12.03.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 17.03.2015 року.

Суддя К.В. Полякова