ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року Справа № 904/8543/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Крутовських В.І. - доповідач,

суддів: Дмитренко Г.К., Прокопенко А.Є.

при секретарі судового засідання Мудрак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Гайдай Р.В., представник, довіреність №14/11/14 від 14.11.2014 року;

від відповідача-1: Братцева Н.С., представник, довіреність №10/10 від 10.10.2014 року

Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2014 року у справі №904/8543/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ", смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

до відповідача - 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "СНЕК ЕКСПОРТ", м. Дніпропетровськ

відповідача - 2: Приватного підприємства "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту", м. Київ

про визнання договору поруки недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2014 року у справі №904/8543/14 (суддя Ярошенко В.І.) у позові відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати. Прийняти у справі №904/8543/14 нове рішення, яким позов задовольнити. Визнати недійсним договір поруки б/н від 17.01.2014 року.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що згідно з основним договором він не може передавати належній їй права за основним договором третій особі без згоди іншої сторони основного договору, укладення кредитором договору поруки з третьою особою можливо лише за участю або за згодою боржника. Договір поруки б/н від 17.01.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "СНЕК ЕКСПОРТ" та Приватним підприємством "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" у забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" з оплати вартості товару, поставленого в період з січня 2013 року по лютий 2014 року включно, суперечить вимогам закону, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним.

Крім того, Позивач вважає, що виходячи зі змісту та суті положень статті 553 Цивільного кодексу України метою укладення договору поруки є отримання кредитором додаткових гарантій того, що основне зобов'язання буде виконано, оскільки у випадку невиконання основного зобов'язання боржником це зобов'язання підлягає виконанню поручителем. В той же час сума, на яку був укладений спірний договір поруки (лише 2000 грн.), явно не є співрозмірною із сумою основного зобов'язання, яку Товариство з обмеженою відповідальністю "СНЕК ЕКСПОРТ" намагається стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ". Укладення спірного договору поруки жодним чином не поліпшує захист прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "СНЕК ЕКСПОРТ" щодо належного виконання основного зобов'язання.

Відповідач - 2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Отже, договір поруки є двостороннім правочином, який укладається між поручителем та кредитором. При цьому чинне законодавство не передбачає обов'язку сторін договору поруки отримувати будь-яку згоду боржника.

Договір поруки у разі виконання поручителем обов'язку боржника тільки змінює особу, перед якою боржник повинен виконати своє зобов'язання, та ніяким чином не впливає на права та законні інтереси боржника.

Договір поруки не просто був спрямований на реальне настання правових наслідків, а ще й фактично частково виконаний сторонами, а саме Відповідач-2 сплатив частину заборгованості 31.10.2014 року у розмірі 1050,00 гривень.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СНЕК ЕКСПОРТ" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення по справі №904/8543/14 прийнято у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а також фактичними обставинами справи, з дослідженням в повному обсязі всіх доказів, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. Доводи наведені апелянтом є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Якщо поручитель дійсно письмово не повідомив боржника про часткове виконання зобов'язань з оплати товару, що був поставлений у період з січня 2013 року по лютий 2014 року включно, боржник, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" може виконати зобов'язання старому кредитору, і таке виконання буде вважатися належним і як будь-яке належне виконання, виконання зобов'язання на користь старого кредитора буде означати припинення зобов'язання для боржника, з врахуванням положень статті 599 Цивільного кодексу України, таким чином поручитель буде не в праві вимагати від боржника виконання на свою користь.

Договір не може розцінюватися як фіктивний, у розумінні статті 234 Цивільного кодексу України, оскільки однією зі сторін договору було вчинено фактичні дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, а отже учасники правочину мали намір створити правові наслідки на момент його вчинення.

Підтвердженням реальності настання правових наслідків є дії поручителя, Відповідача-2 у цій справі, який частково виконав передбачені договором поруки від 17.01.2014 року зобов'язання з оплати вартості товару.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2015 року у справі №904/8543/14 прийнято та призначено апеляційну скаргу до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя: Крутовських В.І., судді: Іванова О.Г., Широбокової Л.П..

Розпорядженням секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 06.02.2015 року, у зв'язку з виходом на роботу суддів Дмитренко Г.К., Прокопенко А.Є. - членів постійно діючої колегії суддів, справа передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Крутовських В.І. (доповідач), судді: Дмитренко Г.К., Прокопенко А.Є..

06.02.2015 року на адресу суду від представника Відповідача - 2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності Відповідача - 2.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 03.03.2015 року.

На адресу 03.03.2015 року та 24.03.2015 року надійшли клопотання від Відповідача - 1 про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 26.03.2015 року.

У судове засідання 26.03.2015 року представник Відповідача - 2 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 20.02.2013 року №28.

У судовому засіданні 26.03.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача - 1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, приймаючи до уваги наступне.

17.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт" (Відповідач-1) та Приватним підприємством "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" (Відповідач-2) укладено договір поруки (договір).

Згідно з пунктом 1.1 договору у відповідності з діючим договором, поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором на суму не більше 2000 грн. за виконання зобов'язань боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет": 52005, Дніпропетровська область, смт. Ювілейне, вул. Совхозна, 76 ідентифікаційний код 30487219 (Позивач), відносно оплати вартості товару, поставленого кредитором боржнику у період з січня 2013 року по лютий 2014 року включно.

Пунктом 2.1 договору поруки встановлено, що поручитель зобов'язаний виконувати за боржника зобов'язання останнього відносно сплати вартості товару, переданого кредитором боржнику у відповідності з основним договором.

Кредитор не має права вимагати від поручителя виконання зобов'язань за боржника в частині оплати сум основного боргу, який виник на підставі основного договору на суму, що перевищує 2 000,00 грн. (пункт 2.1 договору).

Всі права та зобов'язання за основним договором залишаються у боржника (пункт 2.3 договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2015 року.

Позивач просить визнати зазначений договір недійсним, посилаючись на його укладення без згоди боржника, що на думку останнього, є підставою для визнання договору поруки недійсним.

Відповідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України визначено свободу договору, у вигляді того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обв'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно пункту 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 553 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Боржник стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов'язанні, забезпеченому порукою. Обов'язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.

Вищенаведене узгоджується з приписами пункту 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Відповідно до чинного законодавства договір поруки створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Зі спірного договору не вбачається, що він не спрямований на реальне настання правових наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що виконання поручителем (Відповідачем-2) зобов'язань за спірним договором поруки в частині оплати вартості товару, що був поставлений Відповідачем-1 Позивачу за договором поставки у сумі 1 050,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №9 від 31.10.2014 року (а.с. 74) та банківською випискою по особовому рахунку від 31.10.2014 року (а.с. 69).

Частинами 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (частина 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 5 пункту 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 року встановлено, що у силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів та вірно застосовані норми права, а доводи скаржника не спростовують законності прийнятого у справі судового рішення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2014 року у справі №904/8543/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2014 року у справі №904/8543/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцятиденного строку з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31.03.2015 року.

Головуючий суддя В.І. Крутовських

Суддя Г.К. Дмитренко

Суддя А.Є. Прокопенко