КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа№ 910/24814/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Чайковська Л.Б. - дов. № 38 від 16.10.2014р.

від відповідача: Подкуйко О.Ю. - дов. № 8 від 02.01.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2015р. (повний текст підписано 19.01.2015р.)

у справі № 910/24814/14 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова

компанія «Довіра та Гарантія»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна

страхова компанія «ІНГО Україна»

про стягнення 22 089, 99 грн.

В судовому засіданні 11.03.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «ІНГО Україна» про стягнення 22 089, 99 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що виплативши своєму страхувальнику згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 205.0078581 від 12.07.2011р. страхове відшкодування, набув права зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, якою, на думку позивача, є відповідач.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2015р. у справі № 910/24814/14 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 22 089, 99 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, 1 827, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки судом не враховано, що інший учасник ДТП - Горобченко О.Ю. також винний у вчиненні спірної ДТП.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» 06.02.2015р. передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 11.03.2015р.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 11.03.2015р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 11.03.22015р. заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених в запереченнях на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов в повному обсязі, місцевий господарський суд виходив з того, що ДТП сталась з вини водія автомобіля «Hyundai», д. н. АА 3698 ІК Веклич М.В., що встановлено постановою Апеляційного суду міста Києва від 11.11.2011р. у справі № 3-9495/11, і цією ж постановою скасовано постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2011р. у справі № 3-9495/11, якою було встановлено вину Горобченко О.Ю. у вчиненні даної ДТП.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками місцевого господарського суду, вважає їх помилковими, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 12.07.2011р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» (страховик за договором) та Горобченко Олегом Григоровичем (страхувальник за договором) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №205.0078581, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Opel», д. н. АА 0414 НМ.

Згідно розширеної довідки ДАІ про ДТП № 8875771 від 15.09.2011р., 08.09.2011р. в м. Києві по вул. Довженко, 3 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel», д. н. АА 0414 НМ, під керуванням Горобченко Олени Юріївни, та автомобіля «Hyundai», д. н. АА 3698 ІК, під керуванням Веклич Михайла В'ячеславовича.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 11.11.2011р. скасовано постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2011р. про закриття провадження у справі №3-9495/11 про притягнення Веклича М.В. до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, та визнано Веклича Михайла В'ячеславовича винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до Звіту № 128 від 23.09.2011р. про оцінку автомобіля марки Opel Vectra 2.2 державний номер АА 0414 НМ, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертплюс», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Opel», д. н. АА 0414 НМ, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 107 389, 50 грн.

Згідно акту виконаних робіт № ЗА-0008766 від 30.12.2012р., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Opel», д. н. АА 0414 НМ, складає 78 920, 00 грн.

Страховим актом № 2011-09-08/004-1 від 08.11.2011р. зазначену подію страховиком визнано страховим випадком, встановлено розмір страхового відшкодування в сумі 78 920, 00 грн. та призначено до виплати страхове відшкодування у розмірі 23 099, 98 грн.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста», виконуючи свої зобов'язання за договором добровільного страхування наземного транспорту № 205.0078581 від 12.07.2011р., здійснило виплату страхового відшкодування своєму страхувальнику на загальну суму 78 920, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 6434 від 30.11.2011р. на суму 25 820,02 грн., № 6562 від 01.12.2011р. на суму 30 000, 00 грн., згідно яких кошти перераховані ПАТ «Універсал-Авто», що здійснювало відновлювальний ремонт автомобіля, та видатковим касовим ордером № 173 від 08.02.2012р. на суму 23 099, 98 грн., відповідно до якого кошти отримано особисто страхувальником.

04.04.2012р. страхова компанія «Наста» звернулась до відповідача з претензією № 728 про виплату 49 490, 00 грн. страхового відшкодування.

Листом від 01.03.2013р. страхова компанія «Наста» підтвердила надходження 30.05.2012р. коштів в розмірі 27 400, 01 грн. від АСК «ІНГО Україна» та просила повідомити підстави зменшення суми страхового відшкодування на 22 089, 99 грн.

Зазначений лист був отриманий відповідачем 06.03.2013р., однак залишений без відповіді та задоволення.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Hyundai», д. н. АА 3698 ІК, на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», що підтверджується Полісом № АА/5114572 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 74). Термін дії полісу з 02.07.2011р. до 01.07.2012р., тип полісу - 2.

Відповідно до п. 15.2. ст. 15 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації будь-якого транспортного засобу або одного з транспортних засобів, зазначених у договорі, особою, вказаною в договорі страхування (договір II типу).

Згідно даного полісу передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, в сумі 50 000, 00 грн. та передбачено франшизу в розмірі 510, 00 грн.

З огляду на викладене, до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА», як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 205.0078581 від 12.07.2011р. перейшло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 25.11.2008р. у справі № 11/406-07 за позовом ВАТ «Страхова компанія «Крона» до АТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення 4 526, 80 грн.

При цьому, 25.03.2014р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» (страховик за договором добровільного страхування, первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (позивач, новий кредитор) укладено договір № 2503 про відступлення права вимоги, відповідно до п 2.1. якого у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Згідно додатку № 1 до договору № 2503 про відступлення права вимоги первісний кредитор передав новому кредитору (позивачу) право вимоги за договором добровільного страхування наземного транспорту № 205.0078581 від 12.07.2011р. на суму 22 089, 99 грн. (п. 248 додатку № 1).

Згідно ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами ст. 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно вимог ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Статтею 518 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Листом б/н та дати, підписаним керівниками та скріпленим печатками первісного та нового кредиторів, який було направлено на адресу відповідача 16.04.2014р. та отримано останнім 18.04.2014р., відповідача було повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні.

Отже, за вказаним договором уступки права вимоги страховик відступив позивачу належне йому право вимоги, яке він мав до відповідача, як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, навіть якщо ця особа безпосередньо не здійснювала експлуатації цього джерела.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У пункті 4 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994р. № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» вказано, що відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів. Рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

Отже, питання щодо вини конкретних осіб у скоєнні ДТП та заподіянні у зв'язку з цим шкоди вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справи. При цьому постанови місцевих загальних судів у справах про адміністративні правопорушення з питань щодо певних подій та ким вони вчинені оцінюються господарським судом за правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на постанову Апеляційного суду міста Києва від 11.11.2011р. у справі № 3-9495/11, відповідно до якої Веклич М.В. визнано винним у вчиненні ДТП, яка мала місце 08.09.2011р. в м. Києві, на вул. Довженко, 3.

Так, в мотивувальній частині постанови Апеляційного суду міста Києва від 11.11.2011р. судом встановлено, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії АА1 № 565511 від 08.09.2011р. вбачається, що Веклич М.В., цього ж дня, о 18 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «Hyundai», д. н. АА 3698 ІК, в м. Києві, на вул. Довженко, на дорозі з двостороннім рухом, що має по три смуги в кожному напрямку, здійснив рух зустрічною смугою та скоїв виїзд на перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Opel», д. н. АА 0414 НМ, чим порушив вимоги п. п. 11.4, 8.10 ПДР України.

Вказаною постановою скасовано постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2011р. про закриття провадження у справі про притягнення Веклича М.В. до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складі адміністративного правопорушення та визнано Веклича Михайла В'ячеславовича винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.12.2011р. у справі № 3-11338/11 провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності Горобченко Олени Юріївни за ст. 124 КУпАП було закрито в зв'язку з наявністю по тому самому факту щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу про накладення адміністративного стягнення, тобто з нереабілітуючих підстав.

При цьому, з наявної в матеріалах справи копії листа УДАІ ГУМВС України в м. Києві № 10/В-2388 від 10.09.2011р. вбачається, що на місці пригоди, яка мала місце 08.09.2011р. в місті Києві на перехресті вул. Довженко та вул. Молдавської, за участю водіїв Веклич М.В. та Горобченко О.Ю., було складено відносно Веклича М.В. протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП (порушення вимог п. п. 11.4, 8.10 ПДР) та протокол про адміністративне правопорушення відносно Горобченко О.Ю. за ст. 122 КУпАП ( порушення вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» дод. 2 до ПДР).

На підставі ст. ст. 222, 283 та 284 КУпАП на місці ДТП працівником Державтоінспекції винесено постанову про притягнення Горобченко О.Ю. до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

За результатами службової перевірки копії матеріалів даної ДТП надіслані начальнику Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві для складання відносно водія Горобченко О.Ю. протоколу про адміністративне порушення за ст. 124 КУпАП (порушення п. 10.1. ПДР, дорожніх знаків 2.1. «Дати дорогу» і п. 4.2. «Рух праворуч» ПДР) та подальшого направлення адміністративної справи для розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва.

З викладеного вбачається, що ДТП, яка мала місце 08.09.2011р. в місті Києві по вул. Довженко, 3 сталася з вини Веклича М.В. внаслідок порушення ним вимог п. п. 11.4, 8.10 ПДР України, якого визнано винним за ст. 124 КАпАП, та з вини Горобченко О.Ю. внаслідок порушення нею вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» дод. 2 до ПДР України, провадження відносно якої в адміністративній справі № 3-11338/11 за ст. 124 КАпАП закрито судом з нереабілітуючих підстав.

Місцевий господарський суд, приймаючи рішення у даній справі, не звернув уваги на лист УДАІ ГУМВС України в м. Києві № 10/В-2388 від 10.09.2011р., копію постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 07.12.2012р. відносно Горобченко О.Ю. за ст. 124 КАпАП, не перевірив наявність чи відсутність також вини Горобченко О.Ю. у вчиненні даної ДТП, а отже дійшов помилкового висновку про покладення на відповідача обов'язку виплатити позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 22 089, 99 грн.

Так, Апеляційним судом міста Києва та Шевченківським районним судом міста Києва при розгляді адміністративних справ встановлено, що ДТП 08.09.2011р. сталась з вини Веклича В.М. внаслідок порушенням п. п. 11.4, 8.10 ПДР України (виїзд на зустрічну смугу руху та виїзд на перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора) та з вини Горобченко О.Ю. внаслідок порушення вимог дорожнього знаку 4.2. дод. 2 ПДР України (рух праворуч).

Отже, розмір страхового відшкодування за наявності в матеріалах справи доказів того, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Hyundai», д. н. АА 3698 ІК, Веклича М.В. на момент ДТП була застрахована відповідачем, при встановленні ступеню вини обох учасників ДТП як 1/2, наявності ліміту відповідальності відповідача 50 000, 00 грн. та франшизи в розмірі 510 грн. по Полісу № АА/5114572, страхового акту № 14886 від 22.05.2012р., розраховується як 27 400, 01 грн.

З огляду на те, що 30.05.2012р. відповідачем було виплачено страховій компанії «Наста» 27 400, 01 грн. страхового відшкодування, підстав для стягнення з відповідача на користь нового кредитора додатково ще 22 089, 99 грн. у відповідності до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» колегія судді не вбачає.

Щодо клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з положеннями ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з системного аналізу змісту ст. 599 та ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, початок перебігу строку позовної давності за регресними вимогами починається з дня виконання основного зобов'язання належним чином, тобто з дня виконання його в повному обсязі.

Відтак, строк позовної давності за вимогами про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу не може розпочатися та відповідно закінчитись окремо щодо кожної частини регресної вимоги, оскільки це не передбачено нормою ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що страховик здійснив виплату своєму страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 78 920, 00 грн. частинами, що підтверджується платіжними дорученнями № 6434 від 30.11.2011р. на суму 25 820,02 грн., № 6562 від 01.12.2011р. на суму 30 000, 00 грн. та видатковим касовим ордером № 173 від 08.02.2012р. на суму 23 099, 98 грн., отже, виконання основного зобов'язання страховиком було здійснено тоді, коли страхове відшкодування було виплачено страхувальнику в повному обсязі, тобто 08.02.2012р.

Таким чином, перебіг позовної давності в даній справі починається з 08.02.2012р., а оскільки, позивач звернувся до суду 10.11.2014р. відповідно до відмітки відділу діловодства Господарського суду міста Києва на першому аркуші позовної заяви, колегія суддів вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду, а клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Доводи відповідача про те, що початок перебігу строку позовної давності починається з моменту вчинення ДТП, а саме з 08.09.2011р., не узгоджуються з положеннями ст. 599 та ч. 6 ст. 261 ЦК України.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» з підстав, викладених у ній, підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2015р. у справі № 910/24814/14 підлягає скасуванню, з підстав викладених вище, та у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, з прийняттям нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 913, 50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 49, 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2015р. у справі № 910/24814/14 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2015р. у справі №910/24814/14 скасувати.

3.Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (01133, м. Київ, вул. Кутузова, буд. 13, ) та користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ, вул. Воровського, буд. 33, ) 913, 50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

4. Матеріали справи № 910/24814/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала