РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року Справа № 902/1734/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Демянчук Ю.Г.

при секретарі Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник Продеус Н.І.;

відповідача: представник Кордонський О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Медичного реабілітаційного центру "Південний Буг" на рішення господарського суду Вінницької області від 06.02.15р. у справі № 902/1734/14 (суддя Маслій І.В.)

за позовом Дочірнього підприємства "Хмільникводоканал" комунального підприємства "Вінницяоблводоканал"

до відповідача Медичного реабілітаційного центру "Південний Буг"

про стягнення 31 426, 83 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області у справі №902/1734/14 від 06.02.15р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Медичного реабілітаційного центру "Південний Буг" на користь Дочірнього підприємства "Хмільникводоканал" комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" 3671,82 грн. - пені; 14238,29 грн. - індексу інфляції; 1788,55 грн. - 3 % річних. В частині стягнення 11728,17 грн. - індексу інфляції відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивач виконав свої зобов'язання згідно договору №2 з надання послуг з водовідведення, відповідач станом на кінець вересня 2014 р. заборгував за них 160286,80 грн., що стверджується актами здачі-приймання послуг, рахунками на оплату за вказаний період. 30.09.2014 р. та 22.10.2014 року відповідач перерахував позивачеві 156500,00 грн. та 22992,80 грн., остання проплата також покрила виставлений рахунок на оплату за жовтень 2014 року. Отже, станом на день подання позову та розгляду справи у суді основна заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, що сторонами не оспорюється та підтверджено представниками сторін у судовому засіданні. Однак позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 31426,83 грн. з яких 3671,82 грн. - пені за неналежне виконання договірних зобов'язань, 1788,55 грн. - 3% річних та 25966,46 грн. - інфляційних збитків. Відповідно до розрахунку, здійсненого судом в системі «Ліга Закон», позовні вимоги в частині стягнення 25966,46 грн. інфляційних нарахувань підлягають задоволенню частково в сумі 14238,29 грн. за загальний період з 25.01.2014 р. по 21.10.2014 року відповідно до ст. 625 ЦК України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Медичний реабілітаційний центр "Південний Буг" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 06.02.15р. у справі 902/1734/14 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що суд прийшов помилкового висновку, що договір про надання послуг з водовідведення №2 від 17.01.2014р. між сторонами укладено 26.09.2014р., однак умови цього договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами з 01.01.2014р. Судом не прийнято до уваги, що виконання зобов'язань за договором виникають тільки після укладання господарського договору. Не прийнято до уваги обставини щодо здійснення фінансування відповідача за рахунок видатків Державного бюджету України. не були враховані ті обставини, що послуги позивача з водовідведення надаються відповідачу у відповідності до вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд рішення господарського суду Вінницької області від 06.02.15р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 06.02.15р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, колегією суддів апеляційної інстанції взято до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є природним монополістом з питань водопостачання та водовідведення у Хмільницькому районі.

Позивач згідно статуту та Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" є підприємством питного водопостачання, яке здійснює діяльність з надання послуг водопостачанням та водовідведення.

На підставі свого статуту та ч. 3 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" позивач є одночасно виробником та виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення.

Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" постачання холодної води споживачам та водовідведення є комунальними послугами.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 вказаного Закону).

Таким чином, договір на надання комунальних послуг з постачання холодної води та водовідведення є обов'язковим в силу закону (ч. 1 ст. 19 цього Закону).

В силу ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Позивач 29.01.2014 направив відповідачу для підписання два примірники проектів договорів від 17.01.2014 р. № 2 на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідач, не погодившись з зазначеними договорами, листом від 05.02.2014 повернув їх на адресу позивача для належного оформлення. Крім того, в листі зазначив, що водопостачання не потребує, оскільки добуває воду для своїх потреб зі свердловини.

19.02.2014 позивач повторно направив відповідачу по два примірника проектів договорів для підписання, однак, відповідач не погодившись з деякими пунктами договору, надіслав позивачу 05.03.2014 року 2 примірники протоколу розбіжностей № 1 від 19.02.2014 року до договору надання послуг з водовідведення № 2 від 17.01.2014 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 181 ГК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Всупереч зазначеній нормі закону, відповідач направив протокол розбіжностей в 2-х примірниках без застережень у договорі та підписаного екземпляра договору.

11.03.2014 року позивач повернув відповідачу 2 примірники протоколу розбіжностей №1 від 19.02.2014 року до договору надання послуг з водовідведення № 2 від 17.01.2014 року в зв'язку з не відповідністю вимогам чинного законодавства України, яке регламентує порядок оформлення та розгляду відповідних договірних розбіжностей.

15.07.2014 року відповідач направив на адресу позивача лист № 55/17-326 в якому просив відтермінувати підписання договорів на надання послуг з водопостачання та водовідведення. Дане звернення не було погоджено позивачем та останнім не надсилався жодний лист з погодженням на відтермінування підписання договорів.

Станом на 15.07.2014 року двадцятиденний термін, визначений ст. 181 (п. 3,4) ГК України, для врегулювання договірних розбіжностей закінчився.

З огляду на це позивач вважає, що договори від 17.01.2014 року № 2 належним чином оформлені і є укладеними по закінченню 20-денного терміну після офіційного вручення 19.02.2014 року, а саме 12.03.2014 року.

Крім того, відповідач 26.09.2014 року підписав договір про надання послуг з водовідведення № 2 від 17.01.2014 року, а відповідно до п. 8.1 даного Договору даний договір діє з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, але залишається чинним до дати повної сплати заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення відповідно до умов договору та згідно чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

З огляду на зазначену вище норму закону, суд приходить до висновку, що договір між сторонами укладено 26.09.2014 року, однак умови цього договору застосовуються до відносин, які виникли між сторонами з 01.01.2014 року.

З цих підстав суд критично оцінює заперечення відповідача проти позову, обґрунтовані тим, що договір про надання послуг з водовідведення №2 від 17.01.2014 року набув чинності з 26 вересня 2014 року, коли його підписав відповідач.

Відповідно до п. 1.1 Договору підприємство зобов'язується надавати Споживачу послуги з водопостачання та водовідведення на його об'єкти, а Споживач зобов'язується оплатити отримані послуги на умовах даного договору. Сторони погодили річне споживання (ліміт) води та приймання стоків в розмірах, які не перевищують: вода 0,00 м. куб./ рік; стоки 60000,00 м. куб./ рік.

Відповідно до п. 1.2. Договору, Споживач зобов'язується вносити плату за надані послуги на умовах цього договору, за тарифами, що встановлюються у визначеному законодавством порядку (п. 5.1.).

Відповідно до п. 4.1. Договору, Споживач з 18 по 23 число кожного місяця через відповідальну особу за надання звіту подає у відділ збуту послуг Підприємства «Звіт про об'єм використаної води та водовідведення» за поточний розрахунковий період (за формою додатку №4). Звіт включає в себе об'єми використаної води та скинутих стоків, визначені за показниками приладів, або за розрахунками виконаними за умовами цього договору п. 3.11. Якщо число надання звіту припадає на вихідний день, то звіт подається наступного за вихідним робочого дня. Звітний період не змінюється.

Споживач самостійно отримує рахунок під розпис за надані попередньо послуги при поданні звіту (п. 4.5. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору, розрахунки за водопостачання та водовідведення здійснюються у відповідності з чинним законодавством України за тарифами, затвердженими рішенням Хмільницької міської ради № 790 від 07 жовтня 2010 року «Про встановлення тарифів на послуги водопостачання та водовідведення», що надаються ДП «Хмільник водоканал» КП «Вінницяоблводоканал» (Тарифи з ПДВ). Розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі зміни тарифу під час дії цього Договору, Споживач проводить оплату наданих йому послуг за новими тарифами без зміни умов цього Договору з моменту набрання чинності нового відповідного рішення.

Після отримання рахунку Споживач на протязі 3-х банківських днів проводить його оплату шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Підприємства, що вказаний в договорі (п. 5.2. Договору).

Згідно з п. 5.3. Договору, у разі невиконання Споживачем умов п. 5.2. цього договору Споживач зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Відповідно до вимог п2. ст. 625 Цивільного кодексу України, Споживач, в разі несвоєчасної оплати послуг зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми.

Даний договір діє з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, але залишається чинним до дати повної сплати заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення відповідно до умов договору та згідно чинного законодавства України (п.8.1. Договору).

Позивач виконав свої зобов'язання згідно договору № 2 з надання послуг з водовідведення, Відповідач станом на кінець вересня 2014 р. заборгував за них 160286,80 грн., що стверджується актами здачі-приймання послуг, рахунками на оплату за вказаний період.

30.09.2014 р. та 22.10.2014 року відповідач перерахував позивачеві 156500,00грн. та 22992,80 грн. - остання оплата також покрила виставлений рахунок на оплату за жовтень 2014 року.

Отже, станом на день подання позову та розгляду справи у суді основна заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, що сторонами не оспорюється та підтверджено представниками сторін у судовому засіданні.

Однак позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 31426,83 грн. з яких 3671,82 грн. - пені за неналежне виконання договірних зобов'язань, 1788,55 грн. - 3% річних та 25966,46 грн. - інфляційних збитків.

Оцінюючи правильність прийнятого судового рішення, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду звертає увагу на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, що передбачено ст. 525 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням

встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно до положень ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 5.3. Договору, У разі невиконання Споживачем умов п. 5.2. цього договору Споживач зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Відповідно до вимог п2. ст. 625 Цивільного кодексу України, Споживач, в разі несвоєчасної оплати послуг зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три відсотки три відсотки річних з простроченої суми.

Дослідивши розрахунок позивача заявлених до стягнення 3671,82 грн. - пені та 1788,55 грн. трьох відсотки річних, суд дійшов висновку, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог, як такі що відповідають законодавству та умовам договору, позовні вимоги в частині стягнення 25966,46 грн. інфляційних нарахувань підлягають задоволенню частково в сумі 14238,29 грн. за загальний період з 25.01.2014 р. по 21.10.2014 року відповідно до ст. 625 ЦК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оцінивши подані докази та матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню відповідно до чинного законодавства, а саме : індекс інфляції - 14238,29 грн.; 3671,82 грн. - пені та 1788,55 грн. трьох відсотки річних, в решті позовних вимог слід відмовити.

Висновки, які зроблені судом першої інстанції відповідають чинному законодавству.

Апелювання до суду апеляційної інстанції з приводу порушення строків підписання договору та його дії (апелянт вважає, що договір фактично підписаний 26 вересня 2014 року), відтак має застосовуватися до правовідносин, які виникли саме із цього числа.

Такі доводи є необґрунтованими, та спростовуються наступним.

Підприємство відповідача є установою, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету. Послуги водовідведення відповідачу надаються підприємством позивача, оскільки він єдиний у даному регіоні, як природний монополіст, може їх надавати.

Процедура оплати послуг за водовідведення за рахунок державних коштів регулюється Законом України "Про здійснення державних закупівель". У даному випадку, і цього не заперечують представники сторін, здійснювалася процедура закупівлі послуг в одного учасника.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про здійснення державних закупівель» Замовник (відповідач у даній справі, він же і апелянт), подає для оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому цим Законом, інформацію про закупівлю, а саме звіт про результати проведення процедури закупівлі.

Відповідно до звіту відповідача, розміщеного на офіційному загальнодержавному веб-порталі з питань державних закупівель, який є уповноваженим органом виконавчої влади з координації закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти, договір про закупівлю послуги з приймання стічних вод укладений 17.01.2014р., а сам договір діє з 01.01.2014р.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Медичного реабілітаційного центру "Південний Буг" від 23.02.15р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 06 лютого 2015 року у справі №902/1734/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/1734/14 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демянчук Ю.Г.