ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 року Справа № 904/1501/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Іванов О.Г., Дмитренко Г.К.

секретар судового засідання Малик С.О.

представники сторін:

від позивача: Помазкін А.Є., довіреність №4/01 від 02.01.15, представник

представник відповідача в судове засідання не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ІнтерМікро Дельта, Інк", м.Дніпропетровськ на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2015р. у справі №904/1501/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "ІнтерМікро Дельта, Інк", м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротайр", м.Москва, Російська Федерація

про стягнення 8191417,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "ІнтерМікро Дельта, Інк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою за вих. №1 від 25.02.2015р. до ТОВ "АГРОТАЙР" про стягнення 17871534,00 рос. руб. вартості поставленого, але не оплаченого товару, 945452,08 грн. збитків, які пов'язані з притягненням позивача до відповідальності за порушення позивачем строків зарахування валютної виручки. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, просив покласти на ТОВ "Агротайр" та стягнути з останнього на користь ПрАТ "ІнтеМікро Дельта, Інк" 73080,00 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2015р. у справі №904/1501/15 (суддя - Юзіков С.Г.) позовну заяву Приватного акціонерного товариства "ІнтерМікро Дельта, Інк" повернуто без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Означена ухвала суду мотивована посиланням на недодержання позивачем вимог норм ст.ст. 56 та 57 Господарського процесуального кодексу України, які зобов'язують позивача та прокурора при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення. Разом із цим суд відзначив, що з наданого позивачем спірного контракту №229/14/02 від 28.04.14р. вбачається, що будь-який спір між сторонами підлягає передачі на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (п. 9.5 Контракту).

Не погодившись із прийнятою ухвалою місцевого господарського суду, ПрАТ "ІнтерМікро Дельта, Інк" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2015р. у справі №904/1501/15 і передати справу на розгляд суду першої інстанції, оскільки вважає, що ця ухвала є необґрунтованою та винесена з неправильним застосуванням норм процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог у апеляційній скарзі позивач вказує, що встановлені судом та зазначені в оскаржуваній ухвалі обставини про те, що з наданого позивачем опису вкладення неможливо встановити які саме копії митних декларацій направлені позивачем, та що решту додатків до позову позивачем відповідачеві не направлено, на переконання позивача аж ніяк не свідчать про порушення вимог Господарського процесуального кодексу України, оскільки серед решти додатків були докази на підтвердження сплати судового збору, статут ПрАТ "ІнтерМікро Дельта, Інк", копія контракту, що був укладений між сторонами у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, копія свідоцтва на підтвердження реєстрації відповідача як юридичної особи; докази надіслання відповідачеві копії позовної заяви разом із доданими документами та копія довіреності на представника ПрАТ "ІнтерМікро Дельта, Інк". Інших документів, окрім митних декларацій, до позовної заяви не надавалося. Перелік копій митних декларацій не вказувався через те, що такий перелік визначений в позовній заяві, яка надсилалася відповідачеві. На думку позивача, зі змісту норм Господарського процесуального кодексу України можна дійти до висновку, що копії документів, які додаються до позовної заяви, надсилаються відповідачеві з метою визначення ним обґрунтованості такого позову шляхом встановлення фактичних обставин справи. Вказує також, що обов'язок надсилати стороні документи, які у неї відсутні простежується також в ч.1 ст. 95 Господарського процесуального кодексу України, а правова позиція, згідно з якою у разі виникнення сумнівів у достовірності доказів, чи дійшовши висновку про їх недостатність, суд не позбавлений права витребувати додаткові докази або зобов'язати позивача направити відповідачам інші необхідні додатки до позову, - викладена в постанові Вищого господарського суду України від 18.02.2015р. у справі №910/25558/14.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги позивач посилається також на те, що перелік копій митних декларацій не вказувався через те, що такий перелік визначений в позовній заяві, яка надсилалася відповідачеві. Іншою причиною є також те, що такий перелік неможливо повно вказати через брак місця в митній декларації форми CN 22, розміри графи в якій, де необхідно вказати такий перелік, взагалі становить 45 мм на 21 мм, що унеможливлює вказати в ньому повний перелік документів.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав. Уповноважений представник відповідача для участі у судовому засіданні в Дніпропетровському апеляційному господарському суді не прибув.

В судовому засіданні 25.03.2015р. представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, не заперечував на її розгляді за відсутності представника відповідача.

За правилами ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного процесуального документа, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених господарським судом обставин та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У лютому 2015 року ПрАТ "ІнтерМікро Дельта, Інк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою за вих. №1 від 25.02.2015р. до ТОВ "АГРОТАЙР" про стягнення заборгованості.17871534,00 рос руб. (8191417,61 грн. за курсом НБУ 4,5835 грн. за 10 рос. руб. з 24.02.2015р.).

У якості додатків до вказаної позовної заяви були додані наступні документи:

- платіжне доручення №330 від 17.02.2015р. на суму 73080,00 грн.;

- копія Статуту ПрАТ "ІнтерМікро Дельта, Інк";

- копія контракту №229/14/02 від 28.04.2014р.;

- копії митних декларацій:

№110080000/2014/120509 від 27.08.2014р. на суму 1386160,00 рос. руб.;

№110080000/2014/120519 від 27.08.2014р. на суму 1312340,00 рос. руб.;

№110080000/2014/122107 від 16.09.2014р. на суму 736000,00 рос. руб.;

№110080000/2014/122109 від 16.09.2014р. на суму 1575300,00 рос. руб.;

№110080000/2014/122162 від 16.09.2014р. на суму 938000,00 рос. руб.;

№110080000/2014/122342 від 18.09.2014р. на суму 1224400,00 рос. руб.;

№110080000/2014/122346 від 18.09.2014р. на суму 1056000,00 рос. руб.;

№110080000/2014/122816 від 24.09.2014р. на суму 1056000,00 рос. руб.;

№110080000/2014/122817 від 24.09.2014р. на суму 878000,00 рос. руб.;

№110080000/2014/122934 від 25.09.2014р. на суму 11299920,00 рос. руб.;

№110080000/2014/123047 від 26.09.2014р. на суму 1163600,00 рос. руб.;

№110080000/2014/123302 від 30.09.2014р. на суму 1144000,00 рос. руб.;

№110080000/2014/123306 від 30.09.2014р. на суму 1004400,00 рос. руб.;

№110080000/2014/125803 від 31.10.2014р. на суму 1171464,00 рос. руб.;

№110080000/2014/125804 від 31.10.2014р. на суму 918400,00 рос. руб.;

№110080000/2014/128483 від 10.12.2014р. на суму 1007550,00 рос. руб.;

- копія свідоцтва, яке видане Федеральною податковою службою №Р50003;

- докази надіслання відповідачеві копії позовної заяви разом із доданими документами;

- копія довіреності від 02.01.2015р. №4/01 на представника ПрАТ "ІнтерМікро Дельта, Інк".

Відповідно до ст. 61 Господарського процесуального кодексу України, питання про прийняття позовної заяви вирішується суддею, якому вона була передана у порядку, встановленому частиною третьою статті 2-1 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Судом встановлено, що до позовної заяви на підтвердження виконання вимоги, встановленої ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, позивачем був доданий опис вкладення у цінний лист, що був надісланий позивачем на адресу відповідача 25.02.2015р., у якому зазначено, що позивачем була направлена на адресу відповідача позовна заява від 25.02.2015р. №1 (разом з перекладом) у кількості предметів - 1 та копії митних декларацій у кількості предметів - 16.

Дослідивши додатки до вказаної позовної заяви та порівнявши їх із переліком документів, вказаних у описі вкладення у цінний лист, колегія суддів доходить висновку, що місцевий господарський суд вірно встановив в оскаржуваній ухвалі, що до вказаної позовної заяви не додано належних доказів направлення на адресу відповідача копії позовної заяви з додатками, оскільки опис вкладення не містить їх переліку, а лише вказано: "1. Позовна заява від 25.02.15р. №1 (разом із перекладом), 2. Копії митних декларацій." До господарського суду подано позовну заяву із додатками, серед яких 16 копій митних декларацій. З наданого позивачем опису вкладення неможливо встановити які саме копії митних декларацій направлені позивачем. Крім того, решту додатків до позову позивачем відповідачеві не направлено.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Натомість, викладені в апеляційній скарзі доводи в ході апеляційного провадження свого підтвердження не знайшли, виявилися безпідставними та необґрунтованими.

Так позивач не заперечує того факту, що з наданого ним опису вкладення у цінний лист дійсно неможливо встановити, які ж саме копії митних декларацій направлені позивачем на адресу відповідача, та чи відповідають ці документи тим, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог у тексті позовної заяви.

Отже, суд при вирішенні питання про прийняття позовної заяви позбавлений можливості перевірити дійсне виконання позивачем вимог ст.ст. 56 та 57 Господарського процесуального кодексу України щодо направлення стороні копії позовної заяви із доданими до неї документами.

Колегія суддів вважає за можливе погодитись із позивачем щодо необов'язковості направлення ним на адресу відповідача документів, які у нього мали бути, як от: копію контракту №229/14/02 від 28.04.2014р. та копію свідоцтва, яке видане Федеральною податковою службою №Р50003.

Однак щодо тверджень позивача про те, що процесуальний закон не зобов'язує позивача надсилати на адресу відповідача решти документів, які не є доказами, які необхідні для встановлення фактичних обставин у справі, то такі міркування позивача, на переконання колегії суддів, є його довільним та суб'єктивним трактуванням положень чинного законодавства.

У запереченнях на позов відповідач не позбавлений права вказувати на процесуальні недоліки, які можуть мати певні правові наслідки, зокрема, залишення позову без розгляду у випадку, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або посадове становище якої не вказано (п.1 ч.1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України).

Не подання доказів сплати судового у встановлених порядку та розмірах, згідно п. 4 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, також є підставою для судді повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Відтак не надіслання позивачем на адресу відповідача решти доданих до позовної заяви документів, а саме: копії платіжного доручення №330 від 17.02.2015р. на суму 73080,00 грн., копії Статуту ПрАТ "ІнтерМікро Дельта, Інк" та копії довіреності від 02.01.2015р. №4/01 на представника ПрАТ "ІнтерМікро Дельта, Інк" Помазкіна А.Є. - також слід визнати порушенням вимог наведених вище приписів ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, які покладають на позивача обов'язок надіслання на адресу відповідача позовну заяву з доданими до неї документами листом з описом вкладення та подати суду належні докази виконання такого обовязку.

Правові позиції, на які позивач зробив посилання у своїй апеляційній скарзі, що були висловлені Вищим господарським судом України у іншій справі за №910/25558/14, у якій не приймали участь позивач та відповідач, які є сторонами у даній справі, не можуть бути враховані колегією суддів у даній справі, через відмінність обставин, за яких було застосовано вищевказані положення Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Отже, не подання доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, відповідно до п. 6 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для суду повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, що на думку колегії суддів, і було обґрунтовано зроблено господарським судом Дніпропетровської області.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу правомірною, такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального права, у зв'язку із чим встановлених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для її скасування не вбачає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі, тобто на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 36, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ІнтерМікро Дельта, Інк" - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2015р. у справі №904/1501/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено - 30.03.2015р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Г.К. Дмитренко