РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015Справа №910/28936/14
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Трейд" с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІН-ХАУС"

про стягнення 387105,79 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Черниш О.В. - представник, дов. № 222/15 від 03.01.15 р.

Від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лекс Тейд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІН-ХАУС" про стягнення 387105,79 грн., а саме 357645,33 грн. заборгованості за поставлений товар, 16869,72 грн. пені, 12590,74 грн. процентів річних, а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 7742,12 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на невиконання відповідачем належним чином умов укладеного між сторонами Договору поставки товару № 11344/14 від 26.08.14 р. в частині своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 357645,33 грн., за наявності якої позивачем нараховано пеню та проценти річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.14 р. порушено провадження у справі № 910/28936/14 та призначено до розгляду на 27.01.15 р..

Ухвалою суду від 27.01.15 р. розгляд справи відкладався на 24.02.15 р..

В судові засідання 27.01.15 р. та 24.02.15 р. з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у вказані судові засідання не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 86, 970.

Клопотання від представника позивача про здійснення фіксації судового засідання технічними засобами до суду не надходило. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

В поданому до початку судового засідання 27.02.15 р. клопотанні про відкладення розгляду справи б/н від 27.01.15 р. представник відповідача зазначив, що ТОВ «КЛІН -ХАУС» позов не визнає.

В судовому засіданні 24.02.15 р. представником позивача подано письмове пояснення № 22 від 23.02.15 р., в якому останній повідомив, що оригінали заявок на отриманий товар від покупця не отримувались, натомість поставки здійснювались на підставі здійснених в телефонному режимі заявок. Письмове пояснення разом з доданими до нього документами долучено судом до матеріалів справи.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судового засідання 24.02.15 р. до суду не надходило.

Документи, витребувані ухвалами суду від 29.12.14 р. та 27.01.15 р. відповідачем суду не надані.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги те, що представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судовому засіданні 24.02.15 р. представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 24.02.15 р. повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 24.02.15 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

26 серпня 2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лекс Трейд" (Постачальник за Договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛІН-ХАУС" (Замовник за Договором, відповідач у справі) укладено договір поставки № 11344/14 (далі - Договір).

За умовами п.1.1 Договору Постачальник зобов'язується здійснювати поставки виробів медичного призначення та лікарських засобів (надалі-Товар), що належить йому на праві власності, а Замовник приймати у свою власність та здійснювати оплату Товару за цінами, кількістю, асортиментом та в порядку, визначеними умовами Договору.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що ціна, кількість та асортимент Товару визначаються та узгоджуються Сторонами на кожну партію Товару окремо у накладних-специфікаціях, що є невід'ємними частинами Договору.

Згідно п.п. 2.2, 2.3 Договору загальна орієнтовна вартість Товару, що підлягає поставці за даним Договором, визначається Сторонами у розмірі 5 000 000,00 грн. Остаточна загальна вартість Товару поставленого за даним Договором визначається за сумою усіх належним чином оформлених накладних-специфікацій на поставку Товару за даним Договором у період його дії. Груповий асортимент Товару, що постачається: вироби медичного призначення та лікарські засоби різного виду.

У відповідності до п.п.3.2 Договору поставка вважається здійсненою в момент фактичної передачі товару уповноваженому представнику Замовника.

Відповідно до п. 3.4 Договору Право власності на Товар переходить від Постачальника до Замовника з моменту відвантаження Товару зі складу Постачальника, датою переходу права власності на Товар є дата виписки Постачальником накладної-специфікації. Ризики випадкової втрати або пошкодження Товару переходять від Постачальника до Замовника з моменту фактичної передачі Товару Замовнику.

Розділами 4-7 Договору сторони погодили порядок розрахунків, якість, маркування та упаковку, передачу товару та відповідальність тощо.

Згідно п.10.5 Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017 р., а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань відповідно до умов Договору. В разі, якщо жодна зі сторін не пізніше ніж 15 днів до припинення дії договору не повідомить письмово про припинення дії Договору, він вважається продовженим на один рік на тих же умовах.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поставка партії Товару здійснюється протягом 5 робочих днів з моменту погодження сторонами заявки, в один із способів, вказаних нижче, в залежності від того, який спосіб визначений сторонами при оформлені накладеної - специфікації на кожну окрему партію товару (п.3.1 Договору). Зокрема, згідно з п.п. 3.1.1. Договору - на умовах самовивозу товару зі складу Постачальника EXW- Київ або EXW-Черкаси відповідно до Інкорермс -2010.

Як зазначено позивачем в письмових поясненнях № 22 від 23.02.15 р., які знаходяться в матеріалах справи, товар за Договором відпускався на підставі усних замовлень, здійснених в телефонному режимі між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що дата і факт передачі Товару підтверджуються накладними-специфікаціями та довіреністю або іншими документами які підтверджують відправлення та прийняття Товару, підписаними представниками Сторін. Якщо накладна-специфікація на партію Товару скріплена печаткою Замовника, то такий документ Сторони також визнають як належний доказ передачі Товару Замовнику. Сторони домовились, що весь поставлений у період дії даного Договору Товар, незалежно від посилання у накладній-специфікації на даний Договір, вважається поставленим за цим Договором.

Судом встановлено за матеріалами справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, на виконання умов вищевказаного Договору, на підставі здійснених відповідачем в телефонному режимі заявок позивачем було здійснено поставку Покупцю товару на суму 376489,13 грн. за накладними-специфікаціями від 03.10.14 р.: № 64006 на суму 36594,00 грн., № 64009 на суму 68843,80 грн., № 64038 на суму 90303,72 грн., № 64039 на суму 88567,11 грн., № 64053 на суму 92180,50 грн., а також відповідними податковими накладними, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується засвідченими печаткою ТОВ «КЛІН-ХАУС» та підписами на вищевказаних видаткових накладних уповноваженого представника вказаного товариства Димарської Н.Л., яка діяла на підставі довіреності № 2 від 01.10.14 р. стоком дії до 10.10.14 р., чинної на час здійснення поставок. Копія довіреності знаходиться в матеріалах справи.

Згідно ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами п.5.1 Договору якість, маркування та упаковка повинні відповідати діючим нормативним актам та стандартам України.

Заперечень щодо факту поставки товару за вказаними накладними - специфікаціями відповідачем суду не надано.

Доказів пред'явлення претензій щодо якості, кількості та термінів поставки товару у відповідності до умов Договору, а також наявності письмових претензій щодо поставленого товару від відповідача до суду не надходило.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Лекс Трейд" умов Договору з боку відповідача відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані прийняті на себе на підставі укладеного між сторонами Договору зобов'язання з передачі товару Товариству з обмеженою відповідальністю "КЛІН-ХАУС", а відповідачем, у свою чергу, прийнятий цей товар без будь - яких зауважень. Факт передачі позивачем товару належним чином підтверджено матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розрахунок за кожну партію Товару проводиться в обумовлений в накладній-специфікації термін після здійснення поставки шляхом безготівкового перерахування повної вартості партії Товару, визначеної у накладній-специфікації на поточний рахунок Постачальника. На вимогу Постачальника або за бажанням Замовника допускається здійснення повної або часткової попередньої оплати партії Товару.

За умовами п.4.4 Договору у платіжному дорученні на здійснення оплати за партію Товару Замовник зобов'язаний зазначити номер та дату накладної-специфікації за якою було поставлено Товар або рахунку за яким було здійснено попередню оплату. У випадку якщо у Замовника наявна заборгованість за попередні поставки, оплата в першу чергу зараховується у погашення заборгованості, що виникла раніше, незалежно від призначення платежу вказаного Замовником.

З матеріалів справи судом встановлено та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що враховуючи здійснені до початку спірного періоду поставки на суму 90137,87 грн. та здійснене відповідачем перерахування грошових коштів в загальній сумі 71294,07 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками банку за 17.09.14 р. та 19.09.14 р., залишок вартості неоплаченого відповідачем поставленого за Договором на підставі спірних накладних - специфікацій товару становив 357645,33 грн..

Оскільки в подальшому всупереч досягнутим між сторонами домовленостям відповідач своїх зобов'язань щодо оплати поставленого товару не виконав, позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 244 від 12.11.14 р. з вимогою перерахувати кошти в сумі 357645,33 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Трейд", що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку № 9847 від 17.11.14 р. та відповідного опису вкладення від 17.11.14 р..

Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо сплати Товариству з обмеженою відповідальністю "Лекс Трейд" грошових коштів в сумі 357645,33 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, в результаті чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІН-ХАУС" утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у зазначеному вище розмірі, яку останній просив стягнути в позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору № поставки № 19/1-1 від 19.11.13 р. суду не надано.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань за Договором у встановлений строк, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості в повному обсязі відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимога позивача про стягнення з відповідача залишку основного боргу в сумі 357645,33 грн. за вказаним Договором підлягає задоволенню.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 7.2 Договору у разі прострочення виконання грошових зобов'язань з оплати поставленої партії Товару Замовник виплачує Постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми простроченого зобов'язання.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.3 Договору якщо прострочення оплати триває більше ніж 10 (десять) календарних днів Замовник, поряд з штрафними санкціями передбаченими п. 7.2. даного Договору, на підставі ст.ст. 625, 692 Цивільного кодексу України, зобов'язаний повернути Постачальникові суму боргу, а також 20% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами Постачальника за увесь час прострочення.

Як зазначено в п.4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14), сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати за поставлений у строк, визначений умовами Договору та накладними - специфікаціями, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення пеню в сумі 16869,72 грн. за період з 13.10.14 р. по 18.12.14 р. та 20% річних в сумі 12590,74 грн. за період з 13.10.14 р. по 18.12.14 р., які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

Згідно п.1.12 Постанови № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за допомогою інформаційно - правової системи «ЛІГА: Закон» перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення пені та відсотків річних судом встановлено, що розмір пені, перерахований судом у відповідності до умов Договору та положень законодавства в межах визначеного позивачем періоду, становить 16982,32 грн., а отже є більшим, ніж заявлено у позивача. Проте, приймаючи до уваги пред'явлення позивачем до стягнення пені в сумі 16869,72 грн., виходячи з того, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, яким позивач не скористався, суд не вправі самостійно збільшувати розмір позовних вимог, зокрема, в частині нарахування пені, тому позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасну оплату поставленого товару підлягають задоволенню в сумі, нарахованій позивачем, а саме 16869,72 грн..

За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів річних судом встановлено, що розмір 20% річних, нарахованих позивачем, відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договору, і є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 12590,74 грн. процентів річних підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 202, 205, 509, 525, 526, 599, 610, 612, 626, 629, 655, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІН-ХАУС" (Дніпровська набережна, 11, кВ. 14, м. Київ, 02094, код 39006544) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Трейд" (Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Мала Кільцева, 18, код 38010921) 357645,33 боргу, 16869,72 грн. пені, 12590,74 грн. 20% річних та 7742,12 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 30 березня 2015 року.

Суддя А.М.Селівон .