РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015Справа №910/4564/15-г
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Айбокс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Софтліст"

про стягнення надмірно сплачених коштів в розмірі 92 150,14 грн.

Представники сторін:

від позивача: Тарасенко О.М. - представник за довіреністю № 19 від 01.01.2015 року;

від відповідача: Прокопенко О.В. - представник за довіреністю № 17/03/2015 від 17.03.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Айбокс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Софтліст" про стягнення надмірно сплачених коштів в розмірі 92 150,14 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.11.2012 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Софтліст" укладено договір на постачання програмного забезпечення № кд/2012/46.

Позивачем зобов'язання виконані повністю шляхом здійснення оплат по виставлених постачальником рахунків на загальну суму в розмірі 567 015,57 грн.

Оскільки, суми визначені в рахунках №2041 від 09.12.2013 року та №1600 від 19.12.2014 року не відповідають умовах укладеного між сторонами договору, тому позивач просить стягнути з відповідача переплату в розмірі 92 150,14 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.03.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 23.03.2015 року.

20.03.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву та документи по справі на виконання вимог ухвали суду від 27.02.2015 року.

В судовому засіданні 23.03.2015 року представник позивача виконав вимоги ухвали суду від 27.02.2015 року.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

29.11.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Айбокс" та товариством з обмеженою відповідальністю "Софтліст" (постачальник) укладено договір № кд/2012/46 на постачання програмного забезпечення.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник здійснює постачання покупцю програмного забезпечення Microsoft по програмі ліцензування Microsoft Open Value, відповідно до додатків до договору в рамках ліцензійної угоди Microsoft Open Value. Під програмним забезпеченням (далі - ПЗ), сторони розуміють комп'ютерні програми, зазначені у додатку №1 до цього договору, далі - специфікація.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Найменування та асортимент товару визначені в специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору (п.1.2 договору).

Згідно з п.2.1 договору, загальна вартість товару - визначена на підставі зазначених в додатках до договору:

- Специфікація на закупівлю програмного забезпечення 1-го року дії контракту Open Value на окремі одиниці товару складає: 160381,02 грн. у т.ч. ПДВ: 26730,17 грн.;

- Специфікація на закупівлю окремих одиниць товару 2-го року дії контракту Open Value складає: 125 446,62 грн. у т.ч. ПДВ: 20 907,77 грн.;

- Специфікація на закупівлю окремих одиниць товару 3-го року дії контракту Open Value складає:125 446,62 грн. у т.ч. ПДВ: 20 907,77 грн.

Відповідно до п.2.2 договору, оплата товарів здійснюється після підписання цього договору щорічно протягом 3 (трьох) років з моменту його підписання сторонами. Покупець зобов'язується сплатити за товар, що постачається за договором, повну ціну договору протягом 3 (трьох) років з моменту підписання договору на умовах цього договору.

Згідно з п.2.5 договору, суми, зафіксовані сторонами в специфікаціях, є договірними, та залежать від валютного курсу долара США до української гривні.

Додаткова вартість, визначена в п.2.6 сплачується покупцем на основі виставленого продавцем рахунку-фактури протягом трьох робочих днів з моменту його отримання покупцем (п.2.7 договору).

Пунктом 2.8 договору передбачено, що підставою для оплати товару покупцем є відповідна специфікація та рахунок-фактура постачальника.

Відповідно до п.п.2.10, 2.11, 2.12 договору, перший річний платіж (платіж за 2012рік) має бути сплачений не пізніше ніж 30.11.2012 року.

Другий річний платіж (платіж за 2013рік) має бути сплачений не пізніше ніж 01.11.2013 року.

Третій річний платіж (платіж за 2014рік) має бути сплачений не пізніше ніж 01.11.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем позивачу виставлялися рахунки на оплату на загальну суму 567 015,57 грн. , а саме:

- № 2609 від 29.11.2012 року на суму 160 381,02 грн. з ПДВ. У т.ч. 26 730,17 грн. ПДВ,

- №2041 від 09.12.2013 року на суму 125 446,62 грн. сума ПДВ - 0,00,

- №1600 від 19.12.2014 року на суму 281 187,93 грн. сума ПДВ - 0,00 грн.

На виконання умов договору, позивачем оплачено виставлені відповідачем рахунки в розмірі 567 015,57 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, а саме:

- №45214 від 30.11.2012 року на суму 50 000,00 грн.;

- №45510 від 03.12.2012 року на суму 110 381,02 грн.;

- №124660 від 10.12.2013 року на суму 125 446,62 грн.;

- № u2444 від 19.12.2014 року на суму 281 187,93 грн.

Відповідно до п.4.1 договору, приймання - передача товару здійснюється сторонами на підставі відповідних видаткових накладних, при цьому підпис представника покупця в таких накладних має бути підтверджений відповідною довіреністю.

Згідно з п.4.11 договору, факт передачі товару постачальником покупцю сторони фіксують в видатковій накладні, яку постачальник, разом з податковою накладною та рахунком надає покупцю в день поставки товару.

Так, в матеріалах справи наявні видаткові накладні, які підписані сторонами на загальну суму 567 015,57 грн., а саме:

- №2040 від 14.12.2012 року на суму 160 381,02 грн.;

- №1650 від 30.12.2013 року на суму 125 446,62 грн.;

- №1 від 05.01.2015 року на суму 281 187,93 грн.

Будь-яких претензій щодо поставлено відповідачем товару у позивача не було.

Проте, позивачем на адресу відповідача направлено претензію №562 від 06.02.2015 року, в якій зазначено, що в порушення умов договору ТОВ «Софтліст» виставлені рахунки №2041 від 09.12.2013 року та №1600 від 19.12.2014 року на оплату другого та третього років дії контрактів, які не відповідають умовам договору, що призвело до надмірно сплаченої суми в розмірі 92 150,14 грн.

Суд не погоджується з твердженнями позивача щодо того, що відповідачем у виставлених рахунках №2041 від 09.12.2013 року та №1600 від 19.12.2014 року були включені суми ПДВ що суперечить пп.26.1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, яким встановлено тимчасове з 01.01.2013 року до 01.01.2023 року звільнення від оподаткування ПДВ операцій з постачання програмної продукції, та зазначає наступне.

З наявних в матеріалах справи рахунків на оплату №2041 від 09.12.2013 року на суму 125 446,62 грн. та №1600 від 19.12.2014 року на суму 281 187,93 грн. вбачається, що сума ПДВ становить 0,00 грн.

Тобто, при виставленні вищезазначених рахунків позивачем не включалось ПДВ.

Відповідно до п.10.1 договору, будь-які зміни та доповнення до цього договору, в тому числі щодо коригування його вартості, вважаються дійсними за умови їх оформлення у письмовому вигляді та підписання сторонами або їх уповноваженими представниками виключно у порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 188 ГК України, що регулює порядок зміни та розірвання господарських договорів, не містить положень про правові наслідки здійснення стороною, що одержала пропозицію від іншої сторони про зміни договору, фактичних дій щодо виконання такої пропозиції.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів, передбачений статтею 188 Господарського кодексу України, аналогічний порядку укладення господарських договорів, передбачених статтею 181 ГК України.

Даний факт дозволяє застосувати такий правовий інструмент, як аналогію закону.

В пункті 8 статті 181 ГК України передбачено, що якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо виконання господарського договору, згоди з істотних умов якого сторони не досягай, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2 статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з п. 3 статті 642 ЦК України, особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Як встановлено судом, рахунками №2041 від 09.12.2013 року та №1600 від 19.12.2014 року, відповідач направив позивачу пропозицію щодо зміни вартості програмного забезпечення, а останній прийняв її що підтверджується їх оплатами, а також підписаними між сторонами видатковими накладними, які підтверджують передачу товару постачальником покупцю по новій ціні.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази заперечень позивача проти пропозицій відповідача змінити вартість програмного забезпечення під час сплати рахунків та підписання видаткових накладних (отримання товару).

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів в розмірі 92 150,14 грн. є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 06.04.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий