РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015Справа №6/283-52/69

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Житлово-будівельного кооперативу "Квазар-6"

про стягнення заборгованості

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача: Залєрцов М. О. (дов. № 562 від 31.12.2014 року)

від відповідача: Новицька С. В. (дов. б/н від 17.02.2014 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 26 березня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Квазар-6" (далі - відповідач) про стягнення 61 790,97 грн. заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, а також 8 733,48 грн. інфляційних втрат, а всього: 70 524,45 грн. у зв'язку з неналежним виконанням останнім зобов'язань з оплати наданих послуг за Договором № 6900/4-06 від 02.07.1999 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати за надані послуги за вказаним вище договором. Також позивач зазначив про те, що згідно пункту 11.1 Правил користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України кількість води, використаної житловим будинком визначається за показниками працюючого, опломбованого, повіреного приладу обліку, встановленого на вводі в житловий будинок. У разі, якщо вести облік води по приладу обліку неможливо (лічильник зупинився) кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за попередні два розрахункові місяці. Якщо тривалість роботи приладу обліку менше двох місяців кількість води визначається за період роботи приладу обліку не менше 10 днів (пункт 11.2. Правил).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2013 року у справі №6/283-52/69, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2013 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.01.2014 року у справі №6/283-52/69 рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2013 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2013 року скасовано, а справу №6/283-52/69 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення попередніх судових інстанцій Вищий господарський суд України вказав, що судами не було встановлено способу визначення обсягів наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення в спірний період передбаченого договором і чинним законодавством. Судами не було враховано вимог Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 року № 37, щодо обов'язку Водоканалу забезпечити приймання стічних, відведення і очистку стічних вод та зобов'язання Підприємства виконувати вимоги цих Правил та договору на послуги водовідведення і своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги, натомість без будь-яких обґрунтувань відмовлено у стягненні боргу за водовідведення. Суди дійшовши висновку про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання і водовідведення за період з квітня 2002 по березень 2004 року не з'ясували змісту укладеного між сторонами договору щодо визначення в ньому строку оплати наданих послуг та не встановили коли настав такий строк. При цьому, відмовивши в частині позову за пропуском строку позовної давності, суди не перевірили доводів позивача про переривання перебігу позовної давності вчиненням відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, та не навели правових висновків про відхилення таких доводів.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 04.02.2014 року справу №6/283-52/69 передано для розгляду судді Бойко Р.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2014 року у справі № 6/283-52/69 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

До відділу діловодства Господарського суду міста Києва 14.01.2015 року від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист про повернення матеріалів з якого вбачається, що призначена ухвалою суду від 28.08.2014 року експертиза не проведена у зв'язку з несплатою вартості проведення експертизи, внаслідок чого, матеріали справи № 6/283-52/69 було повернуто до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 14.01.2015 року справу № 6/283-52/69 призначено на повторний автоматичний розподіл у зв'язку з припиненням повноважень щодо здійснення правосуддя судді Бойка Р.В.

14.01.2015 року в результаті повторного автоматичного розподілу справ у Господарському суді міста Києва справу передано судді Стасюку С.В. для розгляду спору по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2015 року суддя Стасюк С.В. прийняв справу № 6/283-52/69 до свого провадження, поновив провадження та призначив розгляд справи на 17.02.2015 року.

Ухвалою суду від 17.02.2015 року продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 26.03.2015.

Представник позивача в судове засідання 26.03.2015 з'явився та підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.03.2015 заперечив проти нарахованого позивачем понаднормативного об'єму води за непрацюючим лічильником, який наведено в розрахунку позивача у зв'язку з тим, що для визначення середньоденного обсягу витрат води відповідачем Дніпровське басейнове управління водних ресурсів 09.06.2011 року погодило нормативний розрахунок водоспоживання та водовідведення по ЖБК "Квазар-6" відповідно - 77,0 куб.м. на добу, який відповідає розрахунку відповідача за показниками працюючого без порушень лічильника встановленого 26.12.2006 року. Також відповідач зазначає, що на наданих позивачем накладних про встановлення лічильників відсутні підписи відповідача. Надані позивачем платіжні вимоги не відповідають формі затвердженій вимогами закону. Відповідач наголошує про відсутність двосторонніх актів про надання послуг з постачання води та доказів направлення відповідачу платіжних вимог та наголошує на тому, що на балансі відповідача відсутній бойлер у зв'язку з чим у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача води, яка йде на підігрів.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд -

ВСТАНОВИВ:

02.07.1999 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник), правонаступником якого є позивач та Житлово-будівельним кооперативом "Квазар-6" (абонент) було укладено договір № 6900/4-06, за умовами якого постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватись за надані послуги згідно умов договору та вимог Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 року № 65 (далі по тексту - Правила).

Вказані Правила відповідно до статті 3 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" є частиною законодавства у сфері питної води та питного водопостачання.

Зокрема, відповідно до статті 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" одним з основних обов'язків споживача є своєчасне внесення плати за використану воду.

Рахунки за воду складаються на підставі тарифів, що діють у даній місцевості або населеному пункті. Тарифи на користування послугами встановлюються відповідно до чинного законодавства України без будь-яких додаткових узгоджень з абонентом, що передбачено пунктами 1.10, 12.5 Правил № 65.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації "Про встановлення тарифів на послуги водопостачання та водовідведення" № 1680 від 28.08.2002 року, відповідачу надаються послуги з розрахунку 0,68 грн. (без ПДВ) за 1 куб. м. води, як споживачу І групи.

В пункті 11.1 та підпункті а) пункту 12.3 Правил № 65 передбачено, що кількість води, використаної абонентами, визначається за показниками повірених у встановленому порядку водолічильників та інших приладів обліку, які мають бути опломбовані. Розрахунки за воду здійснюються з підприємствами (за винятком ЖЕО), як правило, один раз на місяць.

Відповідно до пункту 3.1. Договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Позивач належним чином виконував свої зобов'язання за договором, надаючи послуги з водопостачання та приймаючи від відповідача каналізаційні стоки цілодобово.

Згідно з пунктом 3.2 Договору, якщо водолічильники тимчасово знято представником постачальника, або їх зіпсовано не з вини абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за останні два розрахункові місяці за показниками водолічильників.

У разі тривалості роботи водолічильників менше двох місяців кількість води визначається за період роботи водолічильника не менше десяти днів. Такий порядок зберігається до установки нового лічильника та перерахунок за попередній час не здійснюється.

Відповідно до пункту 3.4 Договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показників водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим пунктом 21.2 Правил.

За пунктом 3.6 Договору абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у п'ятиденний термін з дня надання постачальником платіжних документів до банківської установи.

Пунктом 3.7 Договору встановлено, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у 5-ти денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Згідно пункту 5.1. Договору цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання.

Предметом даного судового спору є вимога про стягнення з відповідача 61 790,97 грн. боргу за період з червня 2002 року по листопад 2006 року за послуги з водопостачання та водовідведення, а також інфляційних втрат у розмірі 8 733,48 грн.

Позивач обґрунтовує обсяг поставленої відповідачеві води маршрутними картами, які містять у графі "стан лічильника" позначки "2" та "3", що свідчить відповідно "лічильник не працює", "немає доступу до лічильника", що підтверджує факт знаходження лічильника в неробочому стані з 13.01.2004 року.

Згідно розрахунку позивача середньодобова норма витрат Житлово-будівельного кооперативу "Квазар-6" води становила в період з червня 2002 року по 08.12.2003 року (з врахуванням показників лічильника в період з 27.02.2002 року по 20.03.2002 року) - 101,67 куб. м. на добу, а в період з 14.01.2004 року по листопад 2006 року (з врахуванням показників лічильника в період з 09.12.2003 року по 13.01.2004 року, після заміни непрацюючого лічильника) - 110,15 куб. м. за добу.

Керуючись зазначеним розрахунком, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість в сумі 61 791,02 грн. та 8 733,48 грн. інфляційних витрат у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за Договором №6900/4-06 від 02.07.1999 року з оплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення в період з 01.06.2002 року по 01.12.2006 року.

Відповідач, заперечує проти нарахованого позивачем понаднормативного об'єму води за непрацюючим лічильником, який наведено в розрахунку позивача, у зв'язку з тим, що для визначення середньоденного обсягу витрат води відповідачем Дніпровське басейнове управління водних ресурсів 09.06.2011 року погодило нормативний розрахунок водоспоживання та водовідведення відповідачем відповідно - 77,0 куб. м. на добу, який відповідає розрахунку відповідача за показниками працюючого без порушень лічильника, встановленого 26.12.2006 року, а отже, на думку відповідача, показники споживання протягом спірного періоду, коли не працював лічильник, питної води в обсязі 101,67 куб. м. за добу та 110,15 куб. м. за добу є завищеними позивачем.

Також, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача.

Пунктом 11.3 Правил передбачено, що в окремих випадках (сезонне водоспоживання, незначні витрати води, недоцільність установки водолічильника тощо) розрахунок витрат води абонентами, що не мають вимірювальних приладів, за узгодженням з Водоканалом виконується згідно з нормами водоспоживання, затвердженими місцевими органами державної виконавчої влади - за кількістю календарних днів користування водопроводом у цей період.

Суд відзначає, що сторонами не узгоджено об'єм наданих послуг за спірний період, а відтак, відповідач не погоджується з заявленою позивачем сумою до стягнення.

В предмет доказування у даній справі входить встановлення факту порушення відповідачем умов оплати наданих за Договором послуг з водопостачання у спірний період та доведення обсягу наданих позивачем відповідачу послуг, за який позивач просить стягнути заборгованість.

Для встановлення фактичних даних щодо обсягу наданих позивачем відповідачу послуг водоспоживання та водовідведення за спірний період на підставі затверджених місцевим органом державної виконавчої влади норм водоспоживання за Договором №6900/4-06 від 02.07.1999 року ухвалою суду від 28.08.2014 року призначено судову експертизу на вирішення якої було поставлено наступні питання:

- в якому обсязі (вказати помісячно) Житлово-будівельний кооператив "Квазар-6" отримав від Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" послуги з водопостачання та водовідведення за Договором на послуги водопостачання та водовідведення № 6900/4-06 від 02.07.1999 року в період з червня 2002 року по листопад 2006 року, з урахуванням періодів, в які не працював лічильник, якщо визначати їх обсяг виходячи з встановлених чинним на той період законодавством норм витрат води при споживанні води без лічильника? Вказати окремо (помісячно) обсяг послуг з водопостачання холодної води, водопостачання води, яка використовується для виготовлення гарячої води, з водовідведення холодної води та водовідведення гарячої води. Вказати помісячну вартість кожної з перелічених вище послуг (холодна вода, стоки холодної води, вода, яка використовується для виготовлення гарячої води, стоки гарячої води) ?

- яка вартість (вказати помісячно) наданих Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" Житлово-будівельному кооперативу "Квазар-6" за Договором на послуги водопостачання та водовідведення № 6900/4-06 від 02.07.1999 року в період з червня 2002 року по листопад 2006 року послуг з водопостачання та водовідведення при визначені їх обсягу виходячи з встановлених чинним на той період законодавством норм витрат води при споживанні води без лічильника?

-в якому розмірі документально підтверджується сплата Житлово-будівельним кооперативом "Квазар-6" вартості наданих Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" за договором на послуги водопостачання та водовідведення № 6900/4-06 від 02.07.1999 року в період з червня 2002 року по листопад 2006 року послуг водопостачання та водовідведення? Вказати окремо (помісячно), яку суму Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" отримало в оплату послуг з водопостачання холодної води, водопостачання води, яка використовується для виготовлення гарячої води, з водовідведення холодної води та водовідведення гарячої води (включаючи субсидії та компенсації), які були надані в період з червня 2002 року по листопад 2006 року?

- в якому розмірі (в разі її наявності) станом на дату проведення експертизи документально підтверджується заборгованість Житлово-будівельного кооперативу "Квазар-6" за отримані від Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" послуги водопостачання та водовідведення за договором на послуги водопостачання та водовідведення № 6900/4-06 від 02.07.1999 року в період з червня 2002 року по листопад 2006 року, якщо визначати обсяг таких послуг виходячи з встановлених чинним на той період законодавством норм витрат води при споживанні води без лічильника?

- яка середньодобова норма витрат ЖБК "Квазар-6" води в періоди (вказати окремо), коли не працював лічильник, в межах спірного періоду (червень 2002 року по листопад 2006 року) з урахуванням чинної на той період методики розрахунку?

14.01.2015 року від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист про повернення матеріалів з якого вбачається, що призначена ухвалою суду від 28.08.2014 року експертиза не проведена у зв'язку з несплатою вартості проведення експертизи, внаслідок чого, матеріали справи № 6/283-52/69 було повернуто до Господарського суду міста Києва.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

За статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 1.1 Договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 02.07.1999 року за № 6900/4-06 постачальник зобов'язався забезпечити абонента послугами з постачання питної води та приймати від Абонента каналізаційні стоки, а Абонент сплачувати за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України від 01.07.1994 № 65 (далі-Правила № 65).

Кількість води, що подається Постачальником та використовується Абонентом, зазначається за показниками водолічильників, зареєстрованих Постачальником. Знаття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника спільно з представником Абонента (пункт 3.1 Договору, пункт 11.1 Правил № 65).

Якщо водолічильники тимчасово знято представником Постачальника або їх гіпсовано не з вини Абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за останні два розрахункові місяці за показниками водолічильників. У разі тривалості роботи водолічильників менше 2-х місяців кількість води визначається за період роботи водолічильника не менше 10-днів. Такий порядок зберігається до установки нового водолічильника і перерахунок за попередній час не провадиться (пункт 3.2 Договору, пункт 11.2. Правил № 65).

Якщо водолічильники відсутні, Постачальник визначає інший засіб обліку використаної води, передбачений Правилами № 65 (пункт 3.3 Договору).

Кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показників водолічильника (пункт 3.4 Договору, пункт 21.1 Правил № 65).

Відповідно до пункту 3.7 Договору, у разі незгоди щодо кількості або вартості послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані Постачальника вважаються прийнятими Абонентом.

Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують дії відповідача обумовлені пунктом 3.7 Договору, щодо звернення з обгрунтовуючими документами та проведення звіряння розрахунків.

На момент укладання вказаного договору, згідно акту обстеження від 02.07.1999 року будинок № 11 по вул. Лук'янівська в м. Києві (ЖБК "Квазар-6"), вже був обладнаний водоміром типу ВТ-50 за № 508000, який знаходився у не справному стані та ремонту не підлягав.

Постачальником Абоненту було дано вказівку по заміні водомірного вузла під новий тип лічильника в строк до 01.08.1999 року. Про виконання повідомити письмово, (копія акту обстеження в матеріалах справи).

З акту обстеження водомірного вузла від 26.03.2003 року вбачається, що вказівки Постачальника Абонентом не виконано. Постачальником Абоненту було дано вказівку по заміні водомірного вузла під новий тип лічильника за схемою, що була додана до акту в строк до 01.05.2003 року. Про виконання повідомити письмово (копія акту обстеження в матеріалах справи).

З акту обстеження водомірного вузла від 08.10.2004 року вбачається, що вказівки Постачальника Абонентом не виконано. Постачальником Абоненту дано вказівку направити свого представника до Постачальника для отримання технічних умов на встановлення нового водомірного вузла в строк до 09.11.2004 року (копія акту обстеження в матеріалах справи).

З наряду на заміну водоміра від 12.12.2006 року за № 107014 вбачається, що 12 грудня 2006 року Постачальником було проведено заміну водоміра старого типу на новий лічильник, що свідчить про переобладнання водомірного вузла під новий тип лічильника копія наряду в матеріалах справи).

Згідно пункту 4.19 Правил 65, абонент відповідає за цілісність та збереження водолічильників, пломб і з'єднань водолічильника, запірної арматури, манометра та іншого обладнання водомірного вузла незалежно від місця його знаходження.

У разі пропажі або виходу з ладу водолічильника чи його з'єднань, а також псування від морозу або гарячої води абонент зобов'язаний придбати новий водолічильник або сплатити вартість його демонтажу, ремонту та встановлення.

У відповідності до пункту 4.20 Правил № 65, у випадку, коли витрата води у абонента значно знизилася, збільшилася або витрата води у абонента не відповідає каліброві встановленого водолічильника, абонент зобов'язаний перемонтувати водомірний вузол відповідно до вимог та умов Водоканалу.

Якщо в зазначений термін умови Водоканалу не виконані або абонент переобладнав водомірний вузол на свій лад, водокористування вважається безобліковим з вини абонента і розрахунок за воду виконується відповідно до пункту 9.6 цих Правил з дня виписування останнього рахунку до дня виконання вимог та умов Водоканалу.

Пункт 11.2. Правил № 65 передбачає, якщо вести облік води за водолічильником неможливо з причин, що не залежать від абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за попередні два розрахункові місяці.

У разі тривалості роботи приладів обліку менше 2-х місяців кількість води визначається за роботою водолічильника не менше 10 днів.

Оскільки відповідачем не було проведено заміну водоміра старого типу на новий лічильник, тому водокористування вважається без обліковим з вини абонента. При цьому кількість використаної води визначалася за середньодобовою витратою води згідно пункту 11.2 Правил № 65.

Також у якості доказів наявності у відповідача заборгованості за поставлену воду та прийняті стоки позивачем було надано суду копії маршрутних карт, розшифровки та платіжні-вимоги-доручення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково розрахувався за надані позивачем послуги з постачання води та прийняття стічних вод.

Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 (далі - Правила) визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (пункт 1.1 Правил).

Згідно з пунктом 3.7 Правил розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 3.13 Правил суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

З матеріалів справи вбачається, що на балансі відповідача відсутні теплові пункти.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Договір не регулює відносини постачання питної води для виготовлення гарячої, а тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором за поставлену позивачем воду, яка йде на підігрів, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов'язані, зокрема, своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Отже, відповідач зобов'язаний оплачувати надані послуги з постачання питної води та її водовідведення, а також за водовідведення обсягів води, яка обліковується позивачем за водовідведення гарячої води.

Тобто, незалежно від того, для яких потреб використовувалась вода, облікована позивачем за постачання питної води, що йде на підігрів, та стоки вказаної води, за умовами Договору та наведених вище положень чинного законодавства відповідач повинен оплачувати тільки її стоки.

Доводи позивача щодо правомірності набуття ним коштів як таких, що сплачені населенням за обсяги води для підігріву, є необґрунтованими, оскільки суперечать вимогам статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", яка не передбачає такого виду комунальних послуг, як вода для підігріву. Також позивачем не доведено факту того, що він є виробником комунальної послуги з централізованого постачання гарячої води.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 11.10.2012 року у справі № 5011-67/2568-2012, від 21.08.2012 року у справі № 5011-67/2753-2011, від 21.08.2012 року у справі № 5011-67/3006-2012, від 22.07.2013 року у справі № 5011-65/18027-2012, від 06.06.2013 року у справі № 5011-26/4471-2012-67/485-2012.

Здійснивши перерахунок розміру заборгованості за Договором, з урахуванням вищенаведеного, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2002 року по 01.12.2006 року складає 46 332,61 грн.

Відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності щодо сплати боргу.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (стаття 260 Цивільного кодексу України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом частини другої статті 9 Цивільного кодексу України та частини першої статті 223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 Господарського кодексу України (пункт 1.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

При цьому, позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем (пункт 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Судом враховано, що відповідач частково періодично здійснював сплату платежі за водопостачання, чим вчиняв дії, які свідчать про визнання боргу.

Таким чином, врахувавши викладене та дослідивши обчислення позовної давності по кожному простроченому відповідачем платежу за Договором, суд дійшов висновку, що позивачем строк позовної давності не пропущено, а заява відповідача в частині застосування строку позовної давності по основному боргу є такою, що задоволенню не підлягає.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати в розмірі 8 733,48 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки у відповідача перед позивачем не існує заборгованості по оплаті поставленої питної води, що йде на підігрів, підстави для стягнення інфляційних втрат в цій частині відсутні.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат (з урахуванням перерахунку основного боргу) та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 6548,61 грн.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за Договором підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Квазар-6" (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А, ) заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 46 332 (сорок шість тисяч триста тридцять дві) грн. 61 коп., інфляційні втрати в розмірі 6 548 (шість тисяч п'ятсот сорок вісім) грн. 61 коп., 528 (п'ятсот двадцять вісім) грн. 82 коп. державного мита та 88 (вісімдесят вісім) грн. 48 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. В іншій частині позову-відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено 31.03.2015 року

Суддя С. В. Стасюк