КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа№ 910/18866/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

від позивача: Цимбал В.А.-представник;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи: ОСОБА_3- представник;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-кондитерський комбінат "Нивки"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2014

у справі № 910/18866/14 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-кондитерський комбінат "Нивки"

до 1. Відкритого акціонерного товариства Банк "БІГ Енергія"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-кондитерський комбінат" "Нивки" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства Банк "БІГ Енергія" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про визнання недійсним Договору від 28.01.2014 року про відступлення прав за іпотечним договором, що посвідчено Антіпіною Т.А., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 28.07.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 690.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-кондитерський комбінат "Нивки" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції по цій справі скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-кондитерський комбінат "Нивки" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 10.03.2015.

10.03.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 продовжено строк розгляду спору, розгляд справи відкладено на 31.03.2015.

В судовому засіданні 31.03.2015 представники позивача та третьої особи надали свої пояснення по справі.Представники відповідачів -1,-2 у вказане судове засідання не з"явились, причини неявки суду невідомі.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015, 10.03.2015 у справі № 910/18866/14 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідачів -1,-2.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.12.2013 між Відкритим акціонерним товариством Банк "БІГ Енергія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" було укладено Договір купівлі-продажу права вимоги № 3-233, згідно з яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гарантія та Довіра" було відступлено право вимоги по Кредитному договору № 70708К98 від 18.07.2008 року.

Відповідно до пункту 2.6. Договору купівлі-продажу права вимоги № 3-233 від 27.12.2013 року з моменту повного виконання новим кредитором обов'язків, передбачених пунктом 4.1. цього Договору та укладення між первісним кредитором та новим кредитором акту прийому-передачі права вимоги - первісний кредитор буде вважатися таким, що відступив новому кредитору належне кредитору право вимоги до боржника відповідно, з дати відступлення у кредитора припиниться, а у нового кредитора виникне право вимоги до боржника.

23.01.2014 між Відкритим акціонерним товариством Банк "БІГ Енергія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" укладено Додаткову угоду № 3 до Договору купівлі-продажу права вимоги № 3-233 від 27.12.2013 року, відповідно до якої внесено зміни до останнього абзацу пункту 1 Договору, пункту 2.6. Договору та першого речення пункту 3.1. Договору.

06.02.2014 між Відкритим акціонерним товариством Банк "БІГ Енергія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" укладено Акт прийому-передачі права вимоги згідно Договору купівлі-продажу права вимоги № 3-233 від 27.12.2013 , відповідно до якого з 06.02.2014 право вимоги у повному обсязі перейшло від кредитора до нового кредитора згідно з умовами Договору.

28.01.2014 між Відкритим акціонерним товариством Банк "БІГ Енергія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, що посвідчено Антіпіною Т.А., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 28.07.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 690, яким було забезпечено виконання зобов'язання по Кредитному договору № 70708К98 від 18.07.2008.

В подальшому, відповідно до Договору № 20/ФК-14 про відступлення прав вимоги від 24.04.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" відступило ОСОБА_4 право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-кондитерський комбінат "Нивки" за Кредитним договором № 70708К98 від 18.07.2008.

Також, 24.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" та ОСОБА_4 укладено Договір про відступлення права за іпотечним договором за реєстровим номером 690, що посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Антіпіною Т.А. 28.07.2008.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на статтю 24 Закону України "Про іпотеку" яка вказує на те, що відступлення прав за договором іпотеки можливе лише при одночасному відступленні прав за основним зобов'язанням. Позивач зазначає,що оскільки право вимоги за Кредитним договором № 70708К98 від 18.07.2008 перейшло від відповідача-1 до відповідача-2 згідно Договору купівлі-продажу права вимоги від 27.12.2013 № 3-233 - 06.02.2014, а Договір про відступлення прав за іпотечним договором, що посвідчено Антіпіною Т.А., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 28.07.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 690 укладено 28.01.2014, він підлягає визнанню недійсним.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частина 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачає вимогу, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з п.2.5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як на підставу для визнання Договору недійсним позивач вказує на невідповідність вказаного Договору вимогам частини 1 статті 24 ЗУ "Про іпотеку". При цьому позивач виходив з того, що відступлення права вимоги за Кредитним договором відбулося 06.02.2014 року, а відступлення прав за іпотечним договором відбулося 28.01.2014 року, тобто, відбулося не одночасно.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Відповідно до Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії договору.

Суть іпотеки полягає в тому, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

З аналізу перелічених норм та умов Договору іпотеки від 28.07.2008 вбачається, що здійснення відступлення прав за іпотечним договором без згоди іпотекодавця за умови одночасного відступлення права вимоги за основним зобов'язанням в розумінні ч.1 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" не означає їх відступлення в один і той же момент ( в той же день, час тощо), а означає, що без згоди іпотекодавця права за іпотечним договором відступаються особі, якій відступаються або вже відступлені права вимоги за основним зобов'язанням. Тобто, права вимоги за основним та право за забезпечувальним зобов'язанням відступаються в сукупності одній і тій же особі. У випадку ж відступлення особі прав за іпотечним договором без відступлення цій же особі права вимоги за основним зобов'язанням (коли права вимоги за основним зобов'язанням ще не відступлені і не відступаються разом з відступленням прав за іпотечним договором), відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення їй права вимоги за основним зобов'язанням.

Згідно з постановою Пленуму Вищого господарського суду від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Враховуючи те, що позивачем не доведено з якими положеннями статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання Договору недійсним, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи, наведені скажником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-кондитерський комбінат "Нивки" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2014 у справі № 910/18866/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/18866/14 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська