РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2015Справа №8/322

За позовомДержавного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
до1) Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 2) Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) 3) Служби автомобільних доріг у Черкаській області
простягнення 10 500 000,00 грн.
Головуючий суддя Підченко Ю.О.

Судді Босий В.П.

Івченко А.М.

Представники сторін:

від позивача:Хімчак Т.В. - заступник начальника;
від відповідача 1:Драченко В.С. - адвокат; Фрейдун О.М. - представник за довіреністю;
від відповідача 2:не з'явився;
від відповідача 3:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", найменування якого було змінено на Дочірнє підприємство "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Державного служби автомобільних доріг України (Укравтодор), Служби автомобільних доріг у Черкаській області, з урахуванням ступеню їх вини, грошових коштів в сумі 10 500 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору №ПЗ/НКВ-032415/НЮ від 12.06.2003 р. (надалі - Договір) Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" перерахувало відповідачу-1, як передоплату грошові кошти на загальну суму 345 104 000,00 грн., тоді як виконання відповідачем-1 підрядних робіт підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на суму 323 649 999,00 грн.

Частину невикористаних коштів у сумі 10 954 000,00 грн. Дочірнє підприємство "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" повернуло позивачу, тоді як грошові кошти в сумі 10 500 000,00 грн. залишаються неповернутими позивачу, а відтак, на підставі ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України підлягають стягненню з відповідачів, як збитки.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.04.2005 р. порушено провадження у справі №8/322 та призначено її до розгляду на 06.05.2005 р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.06.2005 р. провадження у справі №8/322 зупинено до вирішення кримінальної справи №253, порушеної за фактом заволодіння невстановленими особами чужим майном шляхом зловживання службовим становищем в особливо великих розмірах та кримінальної справи № з ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Розпорядження керівника апарату господарського суду м. Києва №04/23/559 від 18.07.2014 р., у зв'язку із тривалим лікарняним судді Капцової Т.П. призначено повторний автоматичний розподіл відновлених матеріалів справи №8/322, за результатами проведення якого відновлені матеріали справи №8/322 передано судді Підченку Ю.О.

Ухвалою від 30.10.2014 р. суддею Підченком Ю.О. прийнято відновлені матеріали справи №8/322 до свого провадження, поновлено провадження у справі №8/322 та призначено її до розгляду на 21.11.2014 р.

19.11.2014 р. до автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що на його думку, вимоги позивача до Укравтодору щодо стягнення 10 500 000,00 грн. не ґрунтуються на умовах договору №322/03 від 20.06.2003 р. та суперечать положенням законодавства в частині порядку розрахунків за договором будівельного підряду, а тому, у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи неявку відповідача-3 в судове засідання 21.11.2014 р., а також приймаючи до уваги подане ним клопотання про відкладення розгляду справи, ухвалою суду від 21.11.2014 р. відкладено розгляд справи на 17.12.2014 р.

09.12.2014 р. до автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" від позивача надійшла заява №НЮ-16-42/05у від 08.12.2014 р. про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача-1 суму передоплати в розмірі 10 500 000,00 грн., як збитки.

16.12.2014 р. від відповідача-1 надійшло клопотання про колегіальний розгляд справи.

17.12.2014 р. від Державної служби автомобільних доріг України надійшли пояснення від 16.12.2014 р., відповідно до яких вказаний учасник повідомив, що відповідно до п. 1 Указу Президента України від 06.04.2011 р. №370/2011 "Про питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" було вирішено утворити Державне агентство автомобільних доріг України, реорганізувавши Державну службу автомобільних доріг України.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України №456/2011 від 13.04.2011 р. "Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України" установлено, що останнє є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.

Наказом Укравтодору від 23.06.2011 р. №212 було затверджено Положення про комісію з проведення реорганізації Укравтодору.

Повідомленням №910 від 07.11.2012 р. державного реєстратора Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи Державної служби автомобільних доріг України.

Відповідно до ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Враховуючи вище викладене, господарський суд дійшов висновку замінити відповідача-2, Державну службу автомобільних доріг України, її правонаступником - Державним агентством автомобільних доріг України (Укравтодор).

Ухвалою суду від 17.12.2014 р. відкладено розгляд справи на 14.01.2015 р.

12.01.2015 р. до автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" від Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що за умови належного виконання відповідачем-1 умов Договору в строки зазначені в ньому чи вчасного повернення невикористаних коштів залізниці у сумі 10 500 000,00 грн. останнє надало б можливість позивачу використати вказані грошові кошти на нагальні потреби господарської діяльності залізниці.

14.01.2015 р. від відповідача-2 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких Державне агентство автомобільних доріг України не заперечувало проти прийняття заяви позивача №НЮ/16-42/05у від 08.12.2014 р. про уточнення позовних вимог.

Того ж дня, від Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надійшов відзив на позовну заяву від 13.01.2015 р., в якому відповідач-1 проти позову заперечив з тих підстав, що всі платежі, які були понад внормований розмір авансу є оплатою виконаних робіт згідно відповідних актів. А відтак, на думку відповідача-1, позивачем не доведено правової природи спірних коштів та не визначено правових підстав можливого стягнення.

Ухвалою суду від 14.01.2015 р. вирішено здійснювати колегіальний розгляд справи №8/322.

Розпорядженням заступника голови господарського суду м. Києва від 14.01.2015 р. призначено склад колегії суддів для розгляду справи №8/322 у складі: Підченко Ю.О. - головуючого, Босий В.П., Івченко А.М.

Ухвалою суду від 14.01.2015 р. вказаною вище колегією суддів прийнято справу до свого провадження та призначено її до розгляду на 03.02.2015 р.

16.01.2015 р. до автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" від Служби автомобільних доріг у Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву №46/08 від 14.01.2015 р., в якому відповідач-3 проти позову заперечив.

Ухвалою суду від 03.02.2015 р. відкладено розгляд справи на 10.03.2015 р.

06.03.2015 р. до автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" від Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" надійшла заява про уточнення позовних вимог від 05.03.2015 р., в якій позивач просив стягнути з відповідача-1 раніше заявлену ним суму, на підставі приписів Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, як помилково сплачену.

Ухвалою суду від 10.03.2015 р. продовжено строк розгляду спору до 29.03.2015 р. та відкладено розгляд справи на 19.03.2015 р.

17.03.2015 р. від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" зазначило, що оскільки дія Договору закінчилась, зобов'язання, яке виникло з договору підряду припинено виконанням, відповідач-1 актами КБ-2в та довідками КБ-3 не підтвердив виконання робіт на суму 10 500 000,00 грн., не повернув у встановлений строк помилково отримані кошти, а отже за твердженнями позивача, відбулось безпідставне збагачення з боку відповідача-1, а тому, на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, зазначені кошти підлягають поверненню позивачу.

18.03.2015 р. від відповідача-1 надійшли письмові пояснення на заяву позивача про уточнення позовних вимог від 05.03.2015 р., в яких вказаний учасник судового процесу зазначив, що твердження Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" у вказаній заяві, на його думку, є хибними, оскільки переказ коштів позивач здійснював відповідачу-1 на підставі умов Договору.

Того ж дня, від Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надійшла заява про застосування строків позовної давності.

В ході проведення судового засідання 19.03.2015 р. представник позивача наполягав на позові, в той час як відповідач-1 проти позову заперечив. Крім того, представником відповідача-1 було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи в задоволенні якого судом відмовлено з огляду на обмеженість строком вирішення спору по суті, встановленим приписами ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. №1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судове засідання призначене на 19.03.2015 р. представник відповідача-2 та відповідача-3 не з'явились, хоча про дату, час та місце його проведення, враховуючи наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень повідомлені належним чином.

З приводу заявленого Дочірнім підприємством "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" клопотання про направлення справи №8/322 за належною підсудністю до господарського суду Черкаської області, господарський суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, заявляючи розглядуваний позов Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" зверталось з майновими вимогами до відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3.

Приписами ч. 2 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Водночас, ч. 3 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України регламентує, що справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Справи у спорах за участю боржника і стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса за вибором позивача.

Обґрунтовуючи необхідність залучення до участі в справі в якості відповідача-2, Державної служби автомобільних доріг України та відповідача-3, Служби автомобільних доріг у Черкаській області позивач зазначав, що відшкодування витрат понесених залізницею, у в'язку з реконструкцією об'єкту здійснюється відповідачем-2 та відповідачем-3 (на підставі договору №322/03 від 20.06.2003 р.), а відтак, заявлену до стягнення суму, просив стягнути з усіх відповідачів.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст. 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідачем слід вважати особу, яка залучається до участі у справі за вказівкою позивача чи з ініціативи суду, внаслідок припущення, що вона порушила чи оспорює права позивача. Зазвичай відповідачем є особа, яка знаходиться з позивачем у матеріальних правовідносинах.

Відтак, приймаючи заявлені вимоги Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" до трьох відповідачів, господарським судом м. Києва 04.04.2005 р. було винесено ухвалу про порушення провадження у справі, в якій зазначено в якості відповідача-1 - Дочірнє підприємство "Черкаський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", відповідача-2 - Державну служба автомобільних доріг України, та відповідача-3 - Службу автомобільних доріг у Черкаській області.

Між тим, у поданій позивачем заяві про уточнення позовних вимог від 05.03.2015 р. останній просить стягнути раніше заявлену ним суму, як помилково сплачену лише з відповідача-1.

Проте, вказана обставина не змінює територіальної підсудності розглядуваної справи, оскільки змістом частини 2 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України визначено, що справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Відтак, клопотання Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про направлення матеріалів справи за підсудністю задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 19.03.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалось фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Законом України "Про реконструкцію та експлуатацію на платній основі автомобільної дороги Київ - Одеса" визначено особливості реконструкції та експлуатації на платній основі автомобільної дороги Київ - Одеса в порядку експерименту в інтересах економіки України.

У статті 1 Закону України "Про реконструкцію та експлуатацію на платній основі автомобільної дороги Київ - Одеса" наведено визначення, що слід розуміти під об'єктом реконструкції, а саме: магістральну автомобільну дорогу загального користування державного значення Київ - Одеса, яка перебуває в державній власності.

За змістом ст. 4 вказаного вище Закону України виконання реконструкції автомобільної дороги Київ - Одеса здійснюється в порядку експерименту в інтересах економіки України та економічного розвитку Київської, Черкаської, Кіровоградської, Миколаївської та Одеської областей із залученням кредитних коштів, у тому числі під надання державних гарантій. У разі необхідності державні гарантії кредиторам надає Кабінет Міністрів України.

Функції замовника на реконструкцію автомобільної дороги Київ - Одеса покладаються на Державну службу автомобільних доріг України.

12.06.2003 р. між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (Замовник) та Дочірнім підприємством "Черкаський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України" (Головний підрядник) укладено Договір, відповідно до п. 1.1 якого Головний підрядник зобов'язався виконати роботи по реконструкції автомобільної дороги Київ - Одеса на ділянці м. Жашків - с. Червонознам'янка (далі - Об'єкт) згідно з протоколом узгодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною даного Договору та кошторису, а Замовник зобов'язався прийняти та оплатити їх.

Пунктами 2.1, 2.2 Договору передбачено, що роботи по реконструкції Об'єкта в межах виділених коштів повинні розпочатись у тижневий строк після передачі Головному підряднику проектної, дозвільної та іншої документації, будівельного майданчику та перерахування авансу і завершитись в строк до 31.12.2003 р. (з правом дострокового виконання).

Роботи вважаються виконаними після підписання акту про здачу Об'єкту в експлуатацію або підтвердженні, як перехідні.

31.12.2003 р. між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до Договору, якою внесено зміни в п. 2.1 Договору, а саме замінено цифри "31.12.2003 р." на "31.12.2004 р.", тобто, продовжено кінцевий строк виконання підрядних робіт на один рік.

У відповідності до п. 6.1 - п. 6.3 Договору (з урахуванням додаткової угоди №2 від 31.12.2003 р.) Замовник фінансує реконструкцію Об'єкту в межах залучених коштів, у тому числі, шляхом випуску облігацій згідно з рішенням Ради Укрзалізниці від 20.03.2003 р. №56, затвердженого Наказом Міністра транспорту України від 27.03.2003 р. №240, на підставі актів виконаних робіт.

Замовник після підписання цього Договору протягом 10 банківських днів з дати підписання Договору перераховує на розрахунковий рахунок Головного підрядника аванс у розмірі 45 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ). Залік авансу здійснюється при пред'явлені актів викопаних робіт.

Приймання обсягів робіт від Головного підрядника (з урахуванням робіт, виконаних субпідрядниками), здійснюється щомісячно на підставі актів виконаних робіт.

По закінченню строку, відведеного на проведення відповідачем-1 за первісним позовом робіт по реконструкції автомобільної дороги Київ - Одеса на ділянці м. Жашків - с. Червонознам'янка, об'єкт не був зданий в експлуатацію.

На виконання умов Договору, позивач перерахував відовідачу-1, як передоплату грошові кошти на загальну суму 345 104 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, в той час як виконання Дочірнім підприємством "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" підрядних робіт підтверджується актами №КБ-2 та довідками виконання робіт на суму 323 649 999,00 грн.

Частину невикористаних коштів у сумі 10 954 000,00 грн. відповідач-1 повернув залізниці, що підтверджується виписками банку за 28.11.2003 р., 29.03.2004 р. та 29.09.2004 р.

20.06.2003 р. між Державною службою автомобільних доріг України (Укравтодор), Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), Службою автомобільних доріг у Черкаській області (Служба), Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (ПЗЗ) укладено Договір №322/03, у п. 1.1 якого зазначено, що відповідно до Закону України від 22.05.2003 р. №855-5 "Про реконструкцію та експлуатацію на платній основі автомобільної дороги Київ - Одеса на ділянці від Жашкова до Черонознам'янки" та інших актів законодавства, прийнятих на виконання цього Закону, сторони на засадах рівності та чесного партнерства забезпечують здійснення реконструкції автомобільної дороги Київ-Одеса на ділянці м. Жашків - с. Черонознам'янка, з метою розвитку міжнародного транспортного коридору №9 Гельсінкі - Київ/Москва-Одеса/Кишинів/Бухарест-Александрополіс з відгалуженням Любашківка - Одеса та Кіпті-Бачівськ.

Відповідно до п. 1.2 зазначеного вище договору виконання реконструкції об'єкту здійснюється ПЗЗ за кошти, залучені нею шляхом випуску облігацій.

У пункті 2.4.2 Договору №322/03 визначено, що ПЗЗ зобов'язалась здійснити реконструкцію об'єкта в межах коштів, залучених шляхом випуску облігацій згідно з рішенням Ради Укрзалізниці від 20.03.2003 р. №56, затвердженим наказом Міністра транспорту України від 27.03.2003 р. №240.

Всі витрати по реконструкції Об'єкту, включаючи витрати по випуску, розміщенню, сплаті відсотків (та інші витрати, пов'язані з виконанням умов договору), понесені ПЗЗ відшкодовуються Укравтодором разом Державною службою автомобільних доріг України разом зі Службою у термін до 31.12.2006 р. (п. 1.3 Договору).

По закінченню строку, відведеного на проведення робіт по реконструкції автомобільної дороги Київ - Одеса на ділянці м. Жашків - с. Червонознам'янка, роботи в повному обсязі виконані не були і, відповідно, Об'єкт не був зданий в експлуатацію.

Таким чином, у зв'язку з порушенням відповідачем-1 своїх зобов'язань за Договором в частині проведення робіт по реконструкції автомобільної дороги та здачі Об'єкту в порядку і строки, погоджені сторонами в Договорі, подальше виконання зобов'язання, як зазначає позивач, втратило для нього інтерес.

Листом від 10.03.2005 р. позивач повідомив відповідача-1 про відмову від прийняття виконання робіт за Договором та в порядку ст. 612 Цивільного кодексу України вимагав відшкодування збитків у сумі 10 500 000,00 грн. на яку відсутні акти виконаних робіт.

Проте, як встановлено судом, вказаний лист був залишений без належного реагування, грошові кошти, у розмірі 10 500 000,00 грн. сплачені позивачем як передоплата повернуті не були.

Звертаючись з розглядуваним позовом до суду, Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" кваліфікувало заявлену до стягнення суму, як збитки, яку в подальшому неодноразово перекваліфіковувало.

Відповідач-1 заперечуючи проти позову зазначав, що на його думку позивачем не доведено правової природи спірних коштів та не визначено правових підстав можливого стягнення, а подані позивачем заяви про уточнення позовних вимог, за твердженнями відповідача-1, є зміною предмета позову.

Однак, з твердженнями відповідача-1, господарський суд погодитись не може в силу наступного.

У пункті 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 р. зазначено, що ГПК України, зокрема, ст. 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Відтак, заяви позивача про уточнення позовних вимог не є зміною предмету позову, оскільки в даному випадку йдеться саме про правову перекваліфікацію, а не про зміну фактичних обставин, на яких ґрунтується позовна вимога. Як зазначено в абз. 7 пп. 3.12 п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. №18, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Між тим, судом враховано, що відповідно до п. 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. №18, посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (враховуючи, що спірні правовідносини сторін продовжували існувати під час набрання зазначеними нормативно-правовими актами законної сили) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, грошові кошти в сумі 10 500 000,00 грн., сплачені позивачем в якості попередньої оплати за виконані будівельні роботи, не можуть бути збитками в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України.

Як вже зазначалось, 06.03.2015 р. від Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" надійшла заява про уточнення позовних вимог від 05.03.2015 р., в якій позивач просив стягнути раніше заявлену ним суму, на підставі приписів Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, як помилково сплачену, з відповідача-1.

Водночас, господарський суд зазначає, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача-1 грошові кошти не є помилково зарахованими. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Порядок переказу коштів з рахунків платників та зарахування коштів на рахунки отримувачів регулюється Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

У пункті 1.24 Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" зазначено, що переказ коштів це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

В свою чергу, неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Як слідує з матеріали справи, позивач здійснював переказ грошових коштів відповідачу-1 на виконання робіт по реконструкції а/д Київ-Одеса згідно умов Договору.

Тобто, перерахування коштів здійснювалось на підставі та на виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем-1 Договору, а відтак, твердження позивача, що грошові кошти в сумі 10 500 000,00 грн. відповідачем -1 були отримані помилково, є хибними.

В подальшому, Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" зазначило, що оскільки дія Договору закінчилась, зобов'язання, яке виникло з Договору підряду припинено виконанням, відповідач-1 не підтвердив актами КБ-2в та довідками КБ-3 виконання робіт на суму 10 500 000,00 грн., не повернув у встановлений строк помилково отримані кошти, отже за твердженнями позивача, відбулось безпідставне збагачення з боку відповідача-1, а тому, на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Враховуючи, що між позивачем та відповідачем-1 було укладено Договір підряду, а кошти, які були перераховані Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" на користь Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" були сплачені як попередня оплата за виконання останнім підрядних робіт по Договору і які повинні бути виконані за договором, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Наразі, господарський суд зазначає що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо вимоги повернути замовнику попередньо сплачені кошти у зв'язку з неналежним виконанням підрядником умов договору (Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 р. у справі №5006/18/13/2012 та від 14.01.2014 р. у справі №922/1136/13).

Водночас, правовідносини між сторонами відносно повернення Замовнику невикористаної, на його думку, попередньої оплати вартості робіт, про стягнення яких заявлено цей позов, виходячи з загального аналізу Договору та норм чинного законодавства, не є конкретно врегульованими ні умовами договору, ані приписами глави 61 Цивільного кодексу України та глави 33 Господарського кодексу України.

Втім, відсутність законодавчого та договірного врегулювання таких відносин, не спростовують факту їх існування, а також обставин наявності спору між сторонами щодо них, який розглядається в судовому порядку та, відповідно, підлягає вирішенню згідно з приписами та загальними засадами цивільного та господарського законодавства, зокрема, за аналогією закону та/або аналогією права, на засадах добросовісності, справедливості і розумності, а також у відповідності до міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 875 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

В матеріалах справи наявний акт звірки розрахунків станом на 01.09.2005 р. між службою капітальних вкладень ДТГО "Південно-Західної залізниці" та Дочірнім підприємством "Черкаський облавтодор" по спірному правочину, відповідно до якого заборгованість відповідача-1 перед позивачем становить 10 500 000,00 грн.

Вказаний вище акт звірки з боку відповідача-1 підписаний директором та головним бухгалтером, а відтак, є належним доказом наявності у Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" заборгованості у вказаній вище сумі перед позивачем. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, однією з яких є введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером. Частиною 7 цієї ж статті встановлено, що головний бухгалтер, зокрема, організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Зі змісту вказаних законодавчих положень вбачається наявність повноваження у головного бухгалтера на підпис акту звірки взаєморозрахунків.

У постанові Верховного Суду України від 24.04.2007 р. у справі №26/271 та у п. 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" сформульована правова позиція, відповідно до якої акт звірки взаєморозрахунків, підписаний з боку відповідача уповноваженою на це особою, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути обставиною, що свідчить, зокрема, про визнання боргу.

Відтак, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази виконання Дочірнім підприємством "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" будівельних робіт на суму 10 500 000,00 грн., повернення на підставі листа позивача від 10.03.2005 р. вказаний вище грошових коштів, позовні вимоги Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" до Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що ж стосується заявлених позивачем вимог до Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) та Служби автомобільних доріг у Черкаській області, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно з ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З наведеного вбачається, що до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Отже, необхідною умовою для звернення до суду із відповідним позовом є порушення прав та охоронюваних законом інтересів особи - позивача у справі, в даному випадку - Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця".

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем належними засобами доказування не доведено суду порушення з боку Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) та Служби автомобільних доріг у Черкаській області законних та охоронюваних інтересів позивача.

Далі, відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, згідно якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право;відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) та Служби автомобільних доріг у Черкаській області, а тому враховуючи все викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог заявлених до відповідача-2 та відповідача-3.

Що стосується поданої відповідачем-1 заяви про застосування строків позовної даності від 17.03.2015 р., господарський суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Як вже зазначалось, не виконання відповідачем-1 будівельних робіт за Договором на суму 10 500 000,00 грн. та не повернення останнім позивачу вказаних грошових коштів свідчить про наявність порушеного права Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця".

Статтею 257 вказаного Кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

Відповідно до п. 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 р. за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення: або передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в який боржник має виконати зобов'язання. Виняток з цього правила становлять випадки, коли із закону або з договору випливає обов'язок негайного виконання зобов'язання: у такому разі перебіг позовної давності починається від дня пред'явлення вимоги кредитором.

За висновками суду, відповідач-1 зобов'язаний був повернути грошові кошти позивачу у сумі 10 500 000,00 грн. у семиденний строк з дня отримання листа позивача №НЗЕ-14-234 від 10.03.2005 р., в той час як провадження у справі №8/322 було порушено 04.04.2005 р., тобто строк позовної даності позивачем пропущено не було.

Твердження відповідача-1, що до кожної з поданих Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" заяви про уточнення позовних вимог має застосуватись позовна давність, за висновками суду є хибними, оскільки у вказаних уточненнях позивач лише посилався на інші норми матеріального права, ніж ті, що зазначені у позовній заяві.

Таким чином, враховуючи все вище зазначене, позовні вимоги Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" до Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір (державне мито та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу) згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача -1.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Замінити відповідача-2 - Державну службу автомобільних доріг України, її правонаступником - Державним агентством автомобільних доріг України (Укравтодор).

2. Позовні вимоги Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" до Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" задовольнити повністю.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (18006, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 389; ідентифікаційний код 31141625) на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенко, 6; ідентифікаційний код 04713033) грошові кошти в сумі 10 500 000 (десять мільйонів п'ятсот тисяч) грн. 00 коп., 1 700 (одну тисячу сімсот) грн. 00 коп. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

4. В задоволенні позовних вимог до Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) та Служби автомобільних доріг у Черкаській області відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 23.03.2015р.

Головуючий суддя Ю.О. Підченко

Судді В.П. Босий

А.М. Івченко