ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р. Справа № 908/4623/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя

Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача - Денисенко Ю.О. за довіреністю від 31.12.2014р. №10,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя, (вх. 897 З/2), на рішення господарського суду Запорізької області від 23.12.2014р. у справі № 908/4623/14

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод підйомно-транспортних машин", м. Запоріжжя,

про стягнення 34560,77 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.12.2014р. (суддя Ярешко О.В.) у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відносини між сторонами по справі (енергопостачальною організацією та споживачем), як учасниками відносин у сфері енергопостачання, повинні ґрунтуватися на договорі № 2716 від 01.06.2005р. про постачання електричної енергії, строк дії якого закінчився 31.12.2005 р., термін його дії сторонами переглянуто не було, у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними.

Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 23.12.2014р. у справі №908/4623/14 та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що сторони продовжили дію договору про постачання електричної енергії від 01.06.2005р. №2716 та протягом 9 років енергопостачальна організація постачала електричну енергію, а споживач звітував про спожиту електричну енергію та сплачував останню у відповідності до договору, однак господарський суд першої інстанції не звернув на це увагу, у зв'язку з чим, на думку апелянта, рішення підлягає скасуванню.

До Харківського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання (вх. 2813 від 20.02.2015р.) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2015р. задоволено клопотання позивача про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 06.04.2015р., яке відбулось в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.06.2005р. між ВАТ "Запоріжжяобленерго" та ТОВ "Завод підйомно-транспортних машин" укладено договір № 2716 про постачання електричної енергії.

Відповідно до п. 1 договору ВАТ «Запоріжжяобленерго» постачає електричну енергію ТОВ "Завод підйомно-транспортних машин", останній оплачує ВАТ «Запоріжжяобленерго» вартість спожитої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до пункту 2 договору, під час виконання умов цього договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією, Правилами улаштування електроустановок та технічними умовами.

Пунктом 2.2.3 договору передбачено ТОВ "Завод підйомно-транспортних машин" зобов'язаний оплачувати ВАТ «Запоріжжяобленерго» вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків № 4 "Порядок розрахунків" та № 5 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Відповідно до п. 4 додатку № 4 до договору, обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат на ділянці мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, визначається "Актом про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію" (додаток № 5.1) та "Актами прийому-передачі електроенергії" (додаток № 5.2) згідно з умовами п. 7.5 договору.

Пунктом 7 додатку № 4 до договору передбачається, що ТОВ "Завод підйомно-транспортних машин" зобов'язаний у термін, що не перевищує 5-ти операційних днів з дати отримання рахунку або платіжної вимоги доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому ВАТ «Запоріжжяобленерго» електричної енергії.

Відповідно до п. 9.7. договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і укладається на термін до 31 грудня 2005 р. Умови та термін дії договору можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін.

У січні 2014 року відповідно до акту про спожиту активну електричну енергію (а.с. 33 (на звороті), відповідачем спожито електричної енергії на суму 13516,18 грн., на оплату якої виставлений рахунок від 06.02.2014 р. за № 2716/1а (а.с. 35), що був відправлений споживачу поштою замовним листом 06.02.2014 р. (а.с. 37).

У лютому 2014 року відповідно до акту про спожиту активну електричну енергію (а.с. 34) відповідачем спожито електроенергії на суму 14680,73 грн., на оплату якої виставлений рахунок від 06.03.2014 р. за № 2716/2а (а.с. 36), що був відправлений споживачу поштою замовним листом 06.03.2014р. (а.с.38).

Однак, відповідач не здійснив оплату за спожиту електричну енергію, у зв'язку з чим, ВАТ «Запоріжжяобленерго» звернулось з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу в сумі 28196,91 грн., пені в сумі 1788,56 грн., 3% річних в сумі 527,06 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4048,24 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.12.2014р. у задоволені позову відмовлено у повному обсязі з підстав, зазначених вище.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.14 ЦК України, ст.275 ГК України та ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", відносини між сторонами по справі (енергопостачальною організацією та споживачем), як учасниками відносин у сфері енергопостачання, повинні ґрунтуватися на договорі про постачання електричної енергії.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Водночас, відповідно до п.5.2 Правил користування електричною енергією при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору. Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та п.п. 5.5, 5.6, 5.7 цих Правил, є істотними та обов'язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії.

Зокрема, пунктом 5.6 Правил користування електричною енергією передбачено, що невід'ємними частинами договору про постачання електричної енергії є: 1) акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін; 2) відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії (точка встановлення, тип, покази на момент укладання договору тощо); 3) схема електропостачання споживача із зазначенням ліній, що живлять електроустановки споживача, і точок їх приєднання; 4) повідомлення про граничні величини споживання електричної потужності та години контролю максимального навантаження енергосистеми.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладений договір від 01.06.2005р. №2716 про постачання електричної енергії. В даному договорі сторони погодили предмет договору - електрична енергія; ціну на електричну енергію згідно з умовами додатку №4 «Порядок розрахунків» та №5 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії»; строк дії договору - договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2005р., при цьому встановлено, що умови, а також термін дії договору можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін.

Таким чином, сторони виконали всі вимоги діючого законодавства щодо укладання договору про постачання електричної енергії.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, господарський суд, відмовляючи у задоволені позову, посилається на те, що строк дії договору №2716 від 01.03.2005р. закінчився 31.12.2005р., термін дії сторонами переглянуто не було, у зв'язку з чим вимога про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в січні-лютому 2014 року не підлягає задоволенню, однак, колегія суддів не можу погодитися з даним висновком господарського суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, пунктом 9.7 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2005р. Умови, а також термін дії договору можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін. Даний договір був підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств, не був визнаний недійсним у встановленому законодавством порядку, а також його не було розірвано.

Як вбачається з матеріалів справи, між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин» були укладені додаткові угоди, а саме, №3 від 01.08.2006р., №4 від 01.10.2006р., №5 від 01.03.2007р., №6 від 01.03.2007р., №7 від 01.03.2008р., №8 від 04.12.2008р., №10 від 01.06.2011р., №11 від 01.09.2011р., №12 від 01.09.2013р., які підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств (а.с. 24-32).

Таким чином, сторони своїми діями шляхом укладання додаткових угод продовжили дію договору №2716 про постачання електричної енергії від 01.03.2005р.

Як вбачається, відповідач споживав електричну енергію протягом січня-лютого 2014 року, про що свідчать акти про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин» за 01 та 02 місяць 2014 року (а.с. 33-34).

Дані акти були підписані обома сторонами та скріплені печатками відповідних підприємства.

Таким чином, вищезазначене свідчить про те, що сторони були обізнані про укладення додаткових угод на відповідних умовах, а також про споживання електричної енергії за спірний період.

Отже, на виконання умов договору споживач повинен сплатити постачальнику електричної енергії її вартість.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 2 цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язанням, відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 цього Кодексу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами укладений договір про постачання електричної енергії.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбаченим цим Кодексом.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Як зазначалось вище, представником позивача було знято показники лічильника відповідача та складено акти за 01 та 02 місяці 2014 року.

Однак, відповідач за надані послуги постання електричної енергії не сплатив, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Таким чином, заборгованість перед позивачем за договором від 01.06.2005р. №2716 про постачання електричної енергії складає 28196,91 грн. та підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, доводи позивача є обґрунтованими, таким, що підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 18.02.2014р. по 17.10.2014р. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за договором від 01.06.2005р. №2716 про постачання електричної енергії в розмірі 1788,56грн.

Відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату у вигляді стягнення пені передбачена пунктом 4.2.1. договору, в якому сторони визначили, за недотримання термінів сплати рахунків споживач сплачує постачальникові пеню за весь період часу протягом якого невиконане зобов'язання по сплаті в розмірі 0,5% від суми платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про стягнення з відповідача 4048,24 грн. інфляційних втрат та 527,06грн. 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором від 01.06.2005р. №2716 про постачання електричної енергії.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивач з метою захисту свого майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваних ним грошових коштів, належних до сплати кредиторові, правомірно просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду не погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за використану електричну енергію, вважає за правомірне задовольнити позовну заяву.

Висновки господарського суду першої інстанції, викладені у рішенні, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи, тому рішення господарського суду Запорізької області від 23.12.2014р. у справі № 908/4623/14 підлягає скасуванню, апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. ст. 49, 105 Господарського процесуального кодексу України підлягають новому розподілу судові витрати.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, п.2 ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя, задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 23.12.2014р. у справі № 908/4623/14 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким задовольнити позов Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя, у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод підйомно-транспортних машин" () на користь Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (, поточний рахунок зі спеціальним режимом використання №01 в ОПЕРВ філії ЗОУ ВАТ «Державний ощадний банк України», МФВ 313957) 28196,91грн. основного боргу, 1788,56 грн. пені, 527,06 грн. - 3% річних, 4048,24 грн. інфляційних втрат, 1827,00 грн. судового збору за подання позовної заяви, 913,50 грн. - за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 08.04.2015 р.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко