ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.03.2015 Справа № 907/20/15

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ушак І.Г. у відкритому судовому засіданні розглянув справу за позовом Ізянської сільської ради, с. Іза Закарпатської області (далі - сільська рада) до агровиробничого підприємства „Ділоліс", с. Іза Закарпатської області (далі - АВП «Ділоліс») про визнання недійсним договору оренди

за участю представників:

позивача - Дубчак Н.С., представник за довіреністю;

відповідача- Кемінь В.М., директор, Дубровська-Мізерак О.М., представник за довіреністю

Позивач - сільська рада - звернувся до суду з вимогами про визнання недійсним укладеного сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 15.10.09 (далі - спірний договір), за умовами якого відповідач надав в оренду позивачеві частину нежитлового приміщення в с. Іза, вул. Центральна, 93 (вул. Леніна, 97) .

Позивач та його представник у ході судового розгляду справи наполягають на задоволенні позовних вимог, вважаючи, що спірний договір укладений з порушенням норм цивільного законодавства. Вважає, що відповідач, укладаючи договір, не мав належного обсягу цивільної дієздатності на розпорядження зазначеним приміщенням, оскільки не був його власником, посилаючись при цьому на долучений до матеріалів справи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 1.10.14, за даними якого приміщення за зазначеною адресою в с. Іза належить іншій особі.

Крім того, вважає, що на укладення спірного договору не мав належних повноважень також позивач як бюджетна установа, оскільки у її бюджеті за період з 2009 по 2014рр. не передбачено бюджетних асигнувань на оплату орендної плати, спірний договір як бюджетне зобов'язання не зареєстрований в органах державного казначейства.

Відповідач - АВП «Ділоліс» - письмовими запереченнями проти позову та усними поясненнями представників у ході судового розгляду вважають позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Стверджує, що з 5.12.07 і до даного часу, як і на момент укладення спірного договору, є власником будівлі колишнього адмінбудинку в с. Іза по вул. Центральній, 97 (раніше - Леніна, 97) на підставі мирової угоди від 20.10.03 затвердженої ухвалою господарського суду Закарпатської області від 4.11.03 у справі № 1/319(6/136), про свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2014.

Посилання позивача на відсутність бюджетних асигнувань та відсутність реєстрації спірного договору в органах державного казначейства вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ст. 215 ЦК України не є підставами недійсності правочину. Крім того, посилаючись на судову практику ЄСПЛ, зокрема, на рішення ЄСПЛ від 24.03.03 у справі «Stretch v. United Kingdom» («Стретч проти Об'єднаного Королівства») відповідач вважає, що як суб'єкт приватного права не може відповідати за помилки державних органів при укладанні останніми відповідних договорів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при укладанні цих договорів припустилися помилки.

Господарський суд у зв'язку із розглядом справи в порядку ст. 30 Господарського процесуального кодексу України витребував від Хустського державного підприємства технічної інвентаризації (Хустське ДПТІ) документально обґрунтовані відомості:

- щодо власників нерухомого майна у с. Іза по вул. Центральній, 93; Центральній, 97; Леніна, 97;

- чи мало місце зміни найменування вулиці Леніна в с. Іза на вулицю Центральну, і коли відбулася така зміна;

- чи є одним і тим самим нерухоме майно, що значиться у договорі як нежитлове приміщення розташоване в с. Іза, вул Центральна, 93 (вул. Леніна, 97), хто його власник згідно реєстраційних даних;

- чи є зареєстроване право власності на нежитлові будівлі в с. Іза по вулицях Центральній та Леніна за Ізянською сільською радою та за АВП «Ділоліс», а також для огляду в судовому засіданні інвентарні справи на нерухоме майно у с. Іза по вул. Центральній, 93; Центральній, 97; Леніна, 97.

Хустським ДПТІ на зазначену вимогу суду надано інформацію (вих. № 246 від 23.03.15) про те, що за даними державного реєстратора Хустського ДПТІ за АВП «Ділоліс» 5.12.07 зареєстровано право власності на нерухоме майно (адмінбудинок) в с. Іза Хустського району по вул. Леніна, 97 (Центральна, 97) в цілому на підставі мирової угоди 20.10.03 укладеної СТОВ «Колос» та АВП «Ділоліс» та ухвали господарського суду Закарпатської області від 4.11.03 у справі № 1/319(6/136). Повідомлено також, що до державного реєстратора не надходили рішення органу місцевого самоврядування щодо зміни назви вулиці Леніна в с. Іза на вулицю Центральну; про те, що за територіальною громадою в особі Ізянської сільської ради з 5.12.07 не було зареєстроване право власності за зазначеними у запиті адресами.

Витребувані інвентарні справи Хустським ДПТІ не надано суду з посиланням на те, що матеріали інвентарної справи за адресою в с. Іза, вул. Леніна, 97 (вул. Центральна, 97) вилучені на підставі постанови прокуратури в Закарпатській області.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання спірного договору недійсним.

При цьому суд виходив з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 15.10.09р. сторони у даній справі - АВП «Ділоліс» як орендодавець та сільська рада як орендар уклали спірний договір про оренду нежитлового приміщення. Предметом договору згідно його п.1 зазначено передачу орендодавцем у тимчасове користування орендаря нежитлового приміщення в адмінбудинку в с. Іза по вул. Центральна, 93 (вул. Леніна, 97) площею 62,8 кв. м для розміщення Ізянської сільської ради. Згідно п. 1.4 договору приміщення належить орендодавцю на праві приватної власності. Умовами договору визначено розмір орендної плати та порядок її здійснення, обов'язки сторін, їх відповідальність. Встановлено строк дії договору з дня його підписання до 30.09.11 та передбачено, що у разі належного виконання умов договору оренди останній пролонговується на той самий строк.

З огляду на предмет спору у даній справі до спірних відносин сторін належить застосовувати відповідні приписи Цивільного кодексу України (ЦКУ), що регулюють питання визнання недійсним договору (правочину).

Так, за приписами ст. 204 ЦКУ правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто даною нормою встановлена презумпція правомірності правочинів.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав передбачених законом. Підставою для визнання судом недійсності правочину за змістом ст. 215 ЦКУ є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього ж кодексу, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до приписів ст. 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Позивач, звертаючись із даним позовом та посилаючись на приписи ч. 2 ст. 203 ЦКУ, підставою визнання недійсним спірного договору визначив його невідповідність зазначеним приписам, оскільки орендодавець не був власником приміщення щодо якого уклав договір оренди, тобто договір орендодавцем укладено без належного обсягу цивільної дієздатності на розпорядження приміщенням.

Відповідач як орендодавець за спірним договором, спростовуючи наведене твердження позивача, посилається на мирову угоду від 20.10.03 затверджену ухвалою господарського суду Закарпатської області від 4.11.03 у справі № 1/319(6/136) як на документ, що встановлює його право власності на будівлі колишнього адмінбудинку в с. Іза по вул. Центральній, 97 (раніше - Леніна, 97), яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з долученого відповідачем до матеріалів справи тексту вищенаведеної мирової угоди від 20.10.03, що була укладена СТОВ «Колос» та АВП «Ділоліс», останньому як стягувачу у процесі примусового виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 14.07.03 у справі № 1/319 (6/136) було передано у власність, зокрема, адмінбудинок розташований в с. Іза, вул. Центральна, 93, який належав СТОВ «Колос» - боржнику у зазначеній справі. Мирова угода затверджена ухвалою господарського суду Закарпатської області від 4.11.03 у справі № 1/319 (6/136).

Разом з тим, з долученого відповідачем до матеріалів справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.14 виданого щодо об'єкту нерухомого майна за адресою с. Іза, вул. Центральна, 97, вбачається, що 5.12.07 за АВП «Ділоліс» на підставі наведених правовстановлюючих документів - мирової угоди від 20.10.03 та ухвали господарського суду Закарпатської області від 4.11.03 у справі № 1/319 (6/136) - зареєстровано право власності на нежитлову будівлю в с. Іза по вул. Леніна, 97.

Аналогічні дані наведені в інформації наданій на вимогу суду Хустським ДПТІ - за АВП «Ділоліс» 5.12.07 зареєстровано право власності на нерухоме майно (адмінбудинок) в с. Іза Хустського району по вул. Леніна, 97 (Центральна, 97) в цілому на підставі мирової угоди 20.10.03 укладеної СТОВ «Колос» та АВП «Ділоліс» та ухвали господарського суду Закарпатської області від 4.11.03 у справі № 1/319(6/136).

У ході судового розгляду встановлено, що вулиця Леніна в с. Іза Хустського району була перейменована у вулицю Центральна, з чим погоджуються представники і позивача, і відповідача, це ж вбачається також з інформації Хустського ДПТІ надісланої на запит суду, хоча документів на підтвердження наведеного не надано і не встановлено час такого перейменування. Разом з тим, у ході судового розгляду не встановлено, що у зв'язку зі зміною найменування вулиці, змінювалася нумерація будинків.

За таких обставин не відповідає дійсності твердження відповідача, що при укладенні спірного договору щодо приміщення по вул. Центральній, 93 (Леніна, 97), йшлося про одне і теж приміщення, але із зазначенням його адреси до перейменування вулиці та після такого перейменування.

До того ж, про передачу приміщень саме по вул. Центральній, 93 йшлося уже в мировій угоді 2003р., тобто станом на час укладення мирової угоди уже відбулося перейменування вулиці Леніна на вулицю Центральну. Разом з тим, як вбачається з наданих відповідачем та Хустським ДПТІ документів, у 2007р. здійснена державна реєстрація права власності на підставі цієї мирової угоди із зазначенням адреси приміщень - Леніна, 97 (Центральна, 97).

Крім того, як вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи копій свідоцтва про право на спадщину та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 1.10.14 приміщення по вул. Центральній, 93 в с. Іза є житловим будинком та належить фізичній особі.

Суд приймає до уваги також той факт, що державному реєстратору у зв'язку із здійсненням 5.12.07 державної реєстрації нерухомого майна на підставі мирової угоди за АВП «Ділоліс» було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України «Службове підроблення» та звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження (ухвала Хустського районного суду від 5.06.2014 у справі № 309/1984/14-к).

За даними Хустського ДПТІ матеріали інвентарної справи щодо майна за адресою в с. Іза, вул. Леніна, 97 (вул. Центральна, 97) станом на час даного судового розгляду є вилученими органами прокуратури.

За приписами ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права фізичних та юридичних осіб на нерухоме майно, що знаходиться на території України, зокрема, право власності на нерухоме майно, підлягають обов'язковій державній реєстрації.

За визначенням наведеним у ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У ході судового розгляду встановлено, що право власності відповідача на будівлі в с. Іза по вул. Центральній, 93 придбані ним на підставі мирової угоди 20.10.03 затвердженої ухвалою господарського суду Закарпатської області від 4.11.03 у справі № 1/319(6/136), не зареєстроване в порядку передбаченому приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому заперечення відповідача проти позову з посиланням на те, що нумерація приміщення не має у даному випадку значення, оскільки мова йде про адмінприміщення, яке єдине в с. Іза, в якому перебувало СТОВ «Колос» до передачі його відповідачеві та в якому розміщується сільська рада, суд не приймає з огляду на приписи ст. 34 Господарського процесуального кодексу України щодо належності та допустимості доказів, якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Приписами ст. 334 ЦКУ встановлено особливий порядок виникнення права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, яка здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сферою застосування якого згідно його ст. 1 є регулювання відносин, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості.

За приписами ч. 6 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону.

За таких обставин та з огляду на наведені приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач не вправі укладати правочини щодо нерухомого майна, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, відтак - укладення спірного договору відбулося за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності особи відповідача, яка вчинила правочин, що є підставою для визнання цього договору недійсним за приписами ст. 215 ЦК України.

Судові витрати за розгляд справи судом за змістом ст.ст. 44-49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача шляхом стягнення з останнього суми судового збору у доход державного бюджету України, оскільки судом було відстрочено сплату позивачем судового збору до прийняття рішення, а таке прийнято на користь позивача. Наведене відповідає правовій позиції зазначеній у п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.13 з наступними змінами.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 35, 43, 44-49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,

суд вирішив:

1. Позов задоволити.

Визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення укладений 15.10.09р. агровиробничим підприємством «Ділоліс», с. Іза Хустського району та Ізянською сільською радою, с. Іза Хустського району.

2. Стягнути з агровиробничого підприємства «Ділоліс» (90436 с. Іза Хустського району Закарпатської області, вул. Раковського, 41, ) в доход державного бюджету України судовий збір на суму 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) із зарахуванням його до державного бюджету України за кодом класифікації доходів бюджету 22030001 "Судовий збір", отримувач коштів - ГУДКСУ у Закарпатській області МФО 812016, код отримувача (код ЄДРПОУ) 38015610, рахунок отримувача 3002.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку передбаченому цим же кодексом. Повний текст рішення складено 07.04.15.

Суддя Ушак І.Г.