ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
02.04.2015р. Справа № 917/303/15
Суддя Тимощенко О.М., розглянувши матеріали справи №917/303/15
про стягнення грошових коштів в сумі 41 125,44 грн.
Пунктами 2, 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до ст. 4-3, ст. 33 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з частиною 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи.
Основним завданням судочинства в господарських судах є захист економічних прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, сприяння зміцненню законності у цій сфері та розгляду справи у встановлені строки незалежним та незацікавленим судом. Необґрунтоване затягування процесу перешкоджає своєчасному здійсненню правосуддя, що не узгоджується із засадами господарського судочинства.
Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.
Відповідні дії або бездіяльність з урахуванням конкретних обставин справи можуть тягти за собою, зокрема, винесення у встановленому порядку окремих ухвал (статті 90 Господарського процесуального кодексу України).
Обов'язковість рішень суду (до яких належать і ухвали) визначена частиною третьою статті 129 Конституції України як одна з основних засад судочинства.
Статтею 13 Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, зокрема, що:
- судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України;
- невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
У статті 115 Господарського процесуального кодексу України також зазначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.
З урахуванням усіх матеріалів справи, суд вважає, що при розгляді справи № 917/303/15 у господарському суді Полтавської області має місце недобросовісне використання відповідачем процесуальних прав, наданих сторонам Господарським процесуальним кодексом України, оскільки останній жодного разу вимоги ухвал суду від 18.02.2015 року та від 12.03.2015 року щодо подання необхідних документальних доказів для вирішення спору по суті не виконав, представництво свого представника в судові засідання призначені на 12.03.2015 року та на 02.04.2014 року не забезпечив (про час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, поштові повідомлення про вручення ухвал суду від 18.02.2015 року та від 12.03.2015 року в матеріалах справи), з огляду на що розгляд даної справи відкладався.
Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.
Отже, всі перелічені процесуальні дії відповідача, вочевидь, спрямовані на штучне затягування судового процесу та суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом впродовж розумного строку. Більше того, вказані дії/бездіяльність відповідача у даній справі свідчать про наявність у його діях ознак неповаги до суду.
Згідно з частиною 5 статті 129 Конституції України за неповагу до суду і судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності.
У п. 5 п.п. 5.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у будь-яких випадках зловживання сторонами та іншими учасниками судового процесу своїми процесуальними правами всупереч обов'язковості добросовісно користуватися ними господарським судам належить реагувати на відповідні порушення у спосіб, передбачений статтею 90 Господарського процесуального кодексу України, - шляхом винесення окремих ухвал, а за наявності підстав - також і надіслання повідомлень органам внутрішніх справ чи прокуратури.
Відповідно до приписів п. 1 ст. 90 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.
З огляду на вказані порушення, суд приходить до висновку про наявність у діях відповідача зловживання своїми процесуальними правами, що в свою чергу є підставою для прийняття окремої ухвали, якою відповідача має бути повідомлено про вказані недоліки, для вжиття відповідних організаційно-правових заходів.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 86, 90, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
1. Повідомити Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 про вказані недоліки, для вжиття відповідних організаційно-правових заходів.
2. Про вжиття вказаних заходів повідомити Господарський суд Полтавської області до 30.04.2015 року.
3. Окрему ухвалу надіслати Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 для розгляду за наявною у матеріалах справи адресою.
Суддя Тимощенко О.М.