КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2015 р. Справа№ 910/25856/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача - Мамченко Р.А. (довіреність №10 від 26.03.2015 р.)

від відповідача - Науменко О.Г. (довіреність №276 від 02.12.2014 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РБС ЛТД»

на рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2015 р.

у справі №910/25856/14 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РБС ЛТД»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіль» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «РБС ЛТД» про стягнення заборгованості за виконані роботи в розмірі 54369,95 грн., 924,33 грн. пені, 188,63 грн. відсотків річних, 2011,69 грн. інфляційних втрат.

В ході розгляду даної справи в суді першої інстанції, позивачем була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій заявник просить стягнути з відповідача 54369,95 грн. заборгованості, 4957,16 грн. пені, 580,94 грн. відсотків річних та 3377,76 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.01.2015 р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 22234,08 грн. заборгованості, 1866,53 грн. пені, 218,28 грн. 3% річних, 1830,00 грн. інфляційних втрат та 754,89 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не повною мірою оцінено наявні у справі докази, не надано їм належної правової оцінки в рішенні та невірно застосовно норми матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, в позові відмовити.

26.03.2015 р. до суду відповідачем було подано клопотання до апеляційної скарги, в якому він просив зупинити розгляд даної справи до вирішення по суті справи №911/875/15 в господарському суді Київської області та набранням рішенням по вказаній справі законної сили.

Колегія суддів, вислухавши думку представника позивача, не знаходить підстав для задоволення даного клопотання у зв'язку з його необґрунтованістю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

19.11.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіль», як підрядником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «РБС ЛТД», як генеральним підрядником, було укладено договір підряду № В-233, відповідно до умов якого відповідач доручив, а позивач зобов'язався на свій ризик, з власних матеріально-технічних засобів, в межах вартості робіт, визначеної у п. 2.1 Договору, та в строки, передбачені графіком виконання робіт виконати комплекс робіт по виготовленню та монтажу офісних перегородок у кількості 405 м.кв. та маятникових двостулкових дверей «Дорма» у кількості 9,5 м.кв. (вироби) на Об'єкті.

Загальна вартість робіт за договором, з урахуванням додаткової угоди №1 від 17.02.2014 р. до договору складає 688205,50 грн. (у т.ч. ПДВ) (п. 2.1).

Оплата робіт здійснюється Генеральним підрядником поетапно у наступному порядку: 1) авансовий платіж в розмірі 40% загальної вартості робіт сплачується генеральним підрядником на поточний рахунок підрядника протягом 3-х банківських днів з дати отримання генеральним підрядником рахунку, виставленого підрядником після підписання сторонами Договору; 2) сума в розмірі 30% загальної вартості робіт сплачується генеральним підрядником на поточний рахунок підрядника протягом 5-ти банківських днів з дати отримання генеральним підрядником рахунку, виставленого підрядником; 3) сума в розмірі 30% загальної вартості робіт сплачується генеральним підрядником на поточний рахунок підрядника протягом 3-х робочих днів з дати отримання відповідного рахунку від підрядника, виставленого після підписання сторонами акта про виконані роботи (п.2.2).

17.02.2014 між сторонами було підписано дефектний акт на суму 15337,70 грн.

Згідно акта наданих послуг № 6218 від 28.07.2014 р., який скріплений печатками та підписаний повноважними представниками сторін без зауважень та заперечень, загальна вартість виконаних позивачем робіт склала 642717,44 грн. Дана вартість робіт та відсутність заперечень до їх якості також підтверджена відповідачем у листі від 24.07.2014 р. № 24.07 та замовником робіт (договір від 08.11.2013 р. № 908/11/13) ПАТ «Банк Михайлівський» у листі № 23-05-1795 від 24.07.2014 р.

Рахунок позивача від 20.11.2013 р. №16094 на оплату частини вартості робіт на суму 597460,08 грн. був оплачений відповідачем частково на суму 588347,49 грн., що підтверджується виписками з рахунку позивача № 445 від 20.11.2013 р., № 486 від 13.12.2013 р., № 522 від 24.12.2013 р., № 567 від 27.01.2014 р., № 633 від 19.02.2014 р., № 695 від 07.03.2014 р., № 756 від 25.04.2014 р., № 947 від 30.07.2014 р.

Різниця між сумою за актом та здійсненою відповідачем оплатою становить 54369,95 грн.

Рахунок № 16094-1 від 28.07.2014 р. на суму 68395,74 грн., у яку входить і сума заборгованості 54369,95 грн., позивачем було надіслано відповідачу разом з вимогою від 31.07.2014 р. № 93 про сплату заборгованості на суму 54369,95 грн. цінним листом з описом вкладення 01.08.2014 р. Однак вимога про оплату залишена відповідачем без задоволення.

Щодо виставлених згодом відповідачем заперечень (починаючи з надісланого позивачу та отриманого ним 14.08.2014 р. листа №28.07) щодо обсягів робіт та пропозицій внести зміни до акта виконаних робіт, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вказані заперечення відповідача оцінює критично, оскільки не заявивши у відповідності до ч. 1 ст. 853 ЦК України негайно при прийнятті робіт про наявність у них на думку відповідача недоліків (у даному випадку - зменшення обсягів робіт), останній відповідно до вказаної норми закону втратив право у подальшому посилатися на ці можливі відступи від умов договору та недоліки у виконаній позивачем роботі.

Також відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 853 ЦК України, замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

Відповідачем не надано, а в матеріалах справи відсутні докази того, що наявні на його думку недоліки у обсягах робіт позивача не могли бути встановлені відповідачем при звичайному способі її прийняття, тобто є прихованими недоліками.

Відповідач доказів фактичного зменшення обсягу виконаних робіт, всупереч ст.ст. 33-34 ГПК України, не надав.

Процедури відкликання підпису під актом наданих послуг № 6218 від 28.07.2014 р., на що посилається відповідач, нормами законодавства, що регулює спірні правовідносини, та умовами договору не передбачена. Протилежного відповідачем суду доведено не було.

Отже, наявність заборгованості та факт виконаних позивачем робіт в сумі 54369,95 грн. підтверджуються матеріалами справи, а відтак відповідач, у відповідності до ст.ст. 525, 526, 530, 854 ЦК України, був зобов'язаний сплатити позивачу дану суму, яка входить до решти вартості виконаних робіт, протягом 3-х робочих днів з дати отримання відповідного рахунку від підрядника, виставленого після підписання сторонами акта про виконані роботи, відповідно до п. 2.2.3 договору.

Акт виконаних робіт сторонами було підписано 28.07.2014 р. Рахунок № 16094-1 від 28.07.2014 р. на суму 68395,74 грн. (до якого входить і спірна сума заборгованості 54369,95 грн.), позивачем було надіслано відповідачу разом з вимогою від 31.07.2014 р. № 93 про сплату заборгованості на суму 54369,95 грн. цінним листом з описом вкладення 01.08.2014 р. Відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень (затв. Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 р. № 958; зареєстрований в Мінюсті України 28.01.2014 р. за №173124950) вказаний лист повинен був бути отриманий відповідачем (відправка 01.08.2014 р. + 3 робочі дні на пересилку до відділення № 680 + реєстрація протягом робочого дня цінного листа у відділенні № 680 по м. Києву та можливість видачі адресату) не пізніше 07.08.2014 р., і відповідно до вищевказаного пункту договору оплачений протягом 3-х робочих днів з дати отримання, а отже не пізніше 12.08.2014 р., а відтак 13.08.2014 р. є першим днем прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, відповідно до п. 2.4 договору, позивач зобов'язаний сплатити відповідачу за надання генпідрядних послуг 5% від загальної вартості робіт за договором протягом 3-х робочих днів з дати закінчення виконання робіт, про що сторони підписують акт.

Оскільки, відповідно до підписаного сторонами акта № 6218 від 28.07.2014 р. загальна вартість робіт склала 642717,44 грн., то позивач був зобов'язаний сплатити відповідачу 5% від цієї суми, тобто 32135,87 грн. не пізніше 31.07.2014 р. Отже 01.08.2014 р. є першим днем прострочення виконання цього зобов'язання.

З огляду на наявність у сторін зустрічних заборгованостей за договором, відповідач звернувся до позивача з листом № 31.07-2 від 31.07.2014 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 32135,87 грн., який позивачем було отримано 13.08.2014 р., що ним не заперечується. Однак, вказаний лист було позивачем відхилено листом від 19.08.2014 р., який вручено відповідачу поштою 02.09.2014 р.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В силу ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Тобто, ст. 601 ЦК України пов'язує зарахування зустрічних однорідних вимог саме з настанням строку виконання відповідних зобов'язань, тоді як застереження про недопустимість зарахування зустрічних вимог наведене у ст. 602 ЦК України.

Під недопустимі до зарахування вимоги, встановлені у ст. 602 ЦК України, заявлені позивачем до зарахування вимоги не підпадають, а договірна заборона про зарахування цих вимог між сторонами відсутня. Протилежного відповідачем доведено не було.

Слід зазначити, що спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, тому за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

У даному випадку заява-лист відповідача № 31.07-2 від 31.07.2014 р., направлена позивачу та отримана останнім 13.08.2014 р., підпадає під вищевказані вимоги, оскільки він є врученим однією стороною іншій стороні та містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням.

Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Вищезазначена оферта позивача акцептована відповідачем, узгоджується зі ст. 601 ЦК України та не оспорювалась і не ставилась під сумнів відповідачем.

При цьому, за приписами ст. 601 ЦК України не вимагається безспірність заявлених до зарахування вимог, натомість ст. 601 ЦК України пов'язує зарахування зустрічних однорідних вимог саме з настанням строку виконання відповідних зобов'язань.

Відтак, з 13.08.2014 р. між сторонами припинено зустрічним зарахуванням вимоги на суму 32135,87 грн., а з 14.08.2014 р. непогашена заборгованість відповідача становить 22234,08 грн. (642717,44 грн. (загальна вартість виконаних робіт) - 588347,49 грн. (оплачена відповідачем частина) - 32135,87 (5% за надання генпідрядних послуг).

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 54369,95 грн. заборгованості підлягають частковому задоволенню у розмірі 22234,08 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 4957,16 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями, згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що розрахунок суми пені здійснено позивачем невірно. Здійснивши власний розрахунок суми пені за період з 13.08.2014 р. по 08.12.2014 р., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстнації, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 1866,53 грн.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 580,16 грн. 3% річних та 3377,76 грн. інфляційних втрат.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат здійснено позивачем невірно. Здійснивши власний розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат за період з 13.08.2014 р. по 08.12.2014 р., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстнації, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 218,28 грн. - 3% річних та 1830,00 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, апеляційну скаргу належним чином не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2015 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РБС ЛТД» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2015 р. у справі №910/25856/14 залишити без змін.

Справу №910/25856/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун