ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Справа № 918/1356/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А.
суддів Данилової М.В., Данилової Т.Б.
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком - Рівне"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 24.12.2014
у справі № 918/1356/14 Господарського суду Рівненської області
за позовомКомунального автотранспортного підприємства 1728
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком -Рівне"
проврегулювання розбіжностей до договору реструктуризації боргу
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком -Рівне"
доКомунального автотранспортного підприємства 1728
провизнання договору реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014 укладеним в редакції протоколу розбіжностей від 05.09.2014
в судовому засіданні взяли участь представники :
- - позивачане з'явився
- - відповідачаПрищепа О.С.
В С Т А Н О В И В :

22 вересня 2014 року Комунальне автотранспортне підприємство 1728 звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" про врегулювання розбіжностей до Договору реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014.

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" подало зустрічну позовну заяву до Комунального автотранспортного підприємства 1728, в якій просило суд визнати договір реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014 укладеним в редакції протоколу розбіжностей від 05.09.2014 ТОВ "Санком-Рівне".

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 17.11.2014 (суддя Політика Н.А.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 (головуючий Сініцина Л.М., судді: Гудак А.В., Олексюк Г.Є.) у даній справі в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись з частково з рішеннями судів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Санком - Рівне" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Комунальне автотранспортне підприємство 1728 не надіслало відзив на касаційну скаргу, що в силу положень статті 1112 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується і не реалізувало процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення було повідомлено належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 20 серпня 2014 року Комунальне автотранспортне підприємство 1728 (далі - КАТП 1728) маючи намір укласти договір реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014 направило Товариству з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" (далі - ТОВ "Санком-Рівне") із супровідним листом проект договору реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014 у двох примірниках з проханням їх підписати та повернути в термін відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до зазначеного листа, 05.08.2014 Господарським судом Рівненської області (справа 918/1017/14) затверджено план досудової санації КАТП 1728, яким передбачено введення процедури санації до 06.08.2015. Пунктом 5.2 "Ліквідація дебіторської заборгованості КАТП 1728" розділу 5 "Заходи щодо відновлення платоспроможності КАТП 1728, розрахунок необхідних коштів для реалізації заходів" плану досудової санації передбачено укладення з дебітором ТОВ "Санком-Рівне" договору реструктуризації заборгованості в сумі 2 525 701, 52 грн., яка утворилася станом на 30.04.2014, згідно договору № 2 від 01.10.2011 про надання послуги захоронення ТПВ (а.с.19).

В пункті 1 проекту договору викладено предмет договору з посиланням на згаданий затверджений план досудової санації КАТП 1728, яким передбачено укладення договору реструктуризації саме на період введення процедури досудової санації строком на дванадцять місяців - з 05.08.2014 по 31.07.2015 з щомісячною оплатою в сумі 210 475, 12 грн. (а.с.8).

Як вбачається з пункту 5.2 плану санації, ним передбачено графік погашення боргу ТОВ "Санком-Рівне", що виник на підставі договору № 2 про надання послуги захоронення ТПВ від 01.10.2011. Даним графіком визначено період погашення боргу - з 01.07.2014 по 30.04.2015 та розмір щомісячного платежу - 252 570,15 грн. (а.с.13-18).

05.09.2014 ТОВ "Санком-Рівне" листом повідомило КАТП 1728, що ним розглянуто направлений для підписання договір реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014, складено протокол розбіжностей від 05.09.2014, договір реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014 підписано з урахуванням протоколу розбіжностей до проекту договору реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014; у випадку непогодження зі сторони КАТП 1728 з положеннями протоколу розбіжностей ТзОВ "Санком-Рівне" не заперечує проти передачі неврегульованих розбіжностей протоколу на вирішення суду (а.с.20).

З даного протоколу розбіжностей вбачається, що боржником ТОВ "Санком-Рівне" змінено період, на який надається розстрочка, визначено його з 01.08.2014 по 31.07.2019 та розмір щомісячного платежу з 210 475, 12 грн. - на 50 173, 88 грн. (а.с.9-10), що не узгоджується з планом санації.

Отримавши 10.09.2014 один примірник договору реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014 з двома примірниками протоколу розбіжностей від 05.09.2014 в листі від 17.09.2014 (а.с.21), КАТП 1728 повідомило ТОВ "Санком-Рівне", що зазначені розбіжності ним не приймаються, не будуть включені в спірний договір і будуть передані на врегулювання до суду.

Враховуючи згоду ТОВ "Санком-Рівне" в листі від 05.09.2014 на звернення до суду (а.с. 20), КАТП 1728 передало даний спір про врегулювання розбіжностей до договору реструктуризації боргу на вирішення господарського суду.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Загальний порядок укладання господарських договорів врегульований статтею 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України), згідно якого господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін і у випадку, якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках; сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору; за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором; сторона, яка одержала протокол розбіжностей, зобов'язана протягом 20 днів розглянути його та в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції (частини 1-5).

У paзі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей така згода згідно пункту 6 статті 181 ГК України повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телефонограмами тощо).

Частиною першою, третьою статті 179 ГК України передбачено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями; укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 187 ГК України спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішення суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (стаття 626 ЦК України).

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору; пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).

Оскільки спірний договір не є обов'язковим, первісним позивачем протокол розбіжностей до договору реструктуризації боргу не підписаний, сторонами не досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав вважати, що договір реструктуризації боргу за послуги захоронення ТПВ від 05.08.2014 є укладеним.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо врегулювання розбіжностей до договору та визнання договору реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014 укладеним на умовах поданих Комунальним автотранспортним підприємством 1728, та відповідно зобов'язання відповідача ТОВ "Санком-Рівне" укласти вказаний договір на відповідних умовах, оскільки укладення даного договору не є обов'язковим для сторін, виходячи із правовідносин, що склалися між ними.

Рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні первісного позову не оскаржуються.

Щодо зустрічного позову про визнання договору реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014 укладеним в редакції протоколу розбіжностей від 05.09.2014, слід зазначити наступне.

Згідно надісланого Товариством з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" Комунальному автотранспортному підприємству 1728 протоколу розбіжностей від 05.09.2014 до договору реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014, ТОВ "Санком-Рівне" запропонував викласти пункт 1.1 договору в наступній редакції: "Виконавець надає Замовнику розстрочку в оплаті вартості послуг із захоронення ТПВ строк оплати яких настав на 01 серпня 2014 року на загальну суму 3 010 432, 65 грн., відповідно до договору № 2 від 01.09.2011 про надання послуг захоронення ТПВ. Розстрочка надається терміном на 60 календарних місяців з 01.08.2014 по 31.07.2019 (включно) згідно даного графіку". Пункт 2 договору запропоновано вкласти в такій редакції: "Замовник зобов'язаний до 15 числа наступного за розрахунковим місяцем здійснювати оплату розстроченої вартості послуг із захоронення ТПВ за період, що вказаний в пункті 1 даного Договору" (а.с.9-10).

Виходячи з вимог чинного законодавства, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі дійшли згоди за всіма істотними умовами договору, однак ТОВ "Санком-Рівне" не підписало протокол розбіжностей.

Період, на який надається розстрочка згідно договору про реструктуризацію боргу є істотною умовою, а позивач та відповідач згоди з даної істотної умови не досягли.

Згідно частини першої статті 638 ЦК України та частини другої статті 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними умовами називають умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, відносно яких за заявою хоча б однієї із сторін повинна бути досягнуто згода.

Отже, у зв'язку з недосягненням сторонами згоди з усіх істотних умов договору, він вважається неукладеним та не породжує для сторін прав та обов'язків.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що до матеріалів справи сторонами не подано належних доказів, які б підтверджували наявність встановлених законом обов'язкових підстав для укладення договору реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014.

В своїй касаційній скарзі касатор посилається на те, що Комунальним автотранспортним підприємством 1728 зараховані кошти в межах договору реструктуризації боргу за послугу захоронення ТПВ від 05.08.2014, що на його думку, вказує на прийняття пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" щодо реструктуризації боргу.

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки сам по собі факт прийняття коштів в рахунок оплати боргу не свідчить про те, що Комунальне автотранспортне підприємство 1728, як кредитор, погодилось на реструктуризацію боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне". Судами попередніх інстанцій не було встановлено того факту, що кредитор прийняв пропозицію реструктуризувати борг.

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій дана належна правова оцінка усім обставинам справи, норми матеріального та процесуального права застосовані вірно і передбачені законом підстави для зміни або скасування постанови, відсутні.

Що стосується доводів касатора, колегія вважає їх такими, що фактично пов'язані з вирішенням питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими і, фактично, зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 у справі № 918/1356/14 залишити без змін.

Головуючий суддя В.А. Корсак

С у д д і М.В. Данилова

Т.Б. Данилова