ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року Справа № 910/21386/14
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Корсака В.А.- головуючого, Данилової М.В. (доповідача), Данилової Т.Б.,
за участю представників:
позивачане з'явився (про час та місце судового засідання повідомлено належним чином)
відповідачаУстименко Ю.І. (дов. від 20.01.2015 р. №12/01)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 р.
у справі № 910/21386/14 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дефенса"
прозастосування наслідків недійсності нікчемного правочину
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дефенса" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та зобов'язання відповідача повернути грошові кошти, що були отримані відповідно до договору добровільного страхування вантажів та багажу №1/12/ВП-13 від 11.12.2013 р. в розмірі 230322,60 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.11.14 р. у даній справі (суддя Гулевець О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 р. (колегія суддів у складі головуючого судді Алданової С.О., суддів Дикунської С.Я., Коршун Н.М.), у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" звернулась до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить рішенням господарського суду міста Києва від 26.11.14 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 р. скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, мотивуючи свої вимоги і доводи тим, що судами неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

У відзиві на касаційну скаргу Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Дефенса" просить залишити оскаржувані судові рішення у даній справі без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 16.03.2015 р. касаційну скаргу у справі №910/21386/14 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.04.2015 р.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні 01.04.2015 р. представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами під час розгляду справи, 11.12.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" (страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Дефенса" (страховик) було укладено договір добровільного страхування вантажів та багажу № 1/12/ВП-13, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням вантажем, що перевозиться будь-яким транспортом, а саме: готівка у інкасаторському автомобілі, вартість майна - 13548388,24 грн., страхова сума 13548388,24 грн., страховий тариф - 1,7%, страховий платіж 230322,60 грн., франшиза 5% від страхової суми, але не менше 677419,41 грн.

Відповідно до п. 4.9. договору загальний страховий платіж визначено в розмірі 230322,60 грн.

Згідно до п. 6 договору, строк його дії встановлено з 26.12.2013 р. по 31.12.2013 р.

Пунктом 7 договору передбачено, що загальний страховий платіж сплачується страхувальником, шляхом перерахування страхового платежу на поточний рахунок страховика у розмірах встановлених в п. 4.9. ст. 4 даного договору.

У відповідності до п. 7.2. договору, страховий платіж сплачується протягом 5-ти робочих днів з моменту підписання договору.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Публічне акціонерне товариство "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА", на виконання умов договору, сплатив Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Дефенса" кошти в розмірі 230322,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням №61169 від 12.12.2013 р.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 456 від 31.07.2014 р. "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 01.08.2014 р. прийнято рішення № 67 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА", згідно якого з 04.08.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА". Тимчасову адміністрацію в ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" запроваджено строком на 3 місяці з 04.08.2014 р. по 04.11.2014 р.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" призначено Єрмака В.О.

Згідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду.

Приписами ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зазначено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з такої підстави, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування своїх позовних вимог Публічне акціонерне товариство "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" посилається на те, що страховий платіж у сумі 230322,60 грн. був оплачений ним за цінами, вищими від звичайних, що не узгоджується зі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому договір є нікчемним.

Згідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного Кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного Кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного Кодексу України зазначено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про страхування" визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Пунктом 9 ч. 4 ст. 6 Закону України "Про страхування" передбачено, що видами добровільного страхування може бути страхування вантажів та багажу (вантажобагажу).

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про страхування", страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування. Страхові тарифи при добровільній формі страхування обчислюються страховиком актуарно (математично) на підставі відповідної статистики настання страхових випадків, а за договорами страхування життя - також з урахуванням величини інвестиційного доходу, яка повинна зазначатися у договорі страхування. Конкретний розмір страхового тарифу визначається в договорі страхування за згодою сторін. Актуарними розрахунками можуть займатися особи, які мають відповідну кваліфікацію згідно з вимогами, встановленими Уповноваженим органом, яка підтверджується відповідним свідоцтвом.

Згідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на день укладення договору чинним було розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України "Про затвердження Методики визначення звичайної ціни страхового тарифу" № 3259 від 30.12.2004 р.

Відповідно до п. 1.1 Методики передбачено порядок визначення звичайної ціни страхового тарифу.

Згідно до п. 1.2 Методики, дія методики поширюється на юридичних осіб, які відповідно до законодавства є страховиками-резидентами.

Пунктом 2.4 Методики визначено, що страхові тарифи за добровільними видами страхування обчислюються страховиком актуарно (математично) на підставі відповідної статистики настання страхових випадків. Конкретний розмір страхового тарифу визначається у договорі страхування за згодою сторін.

Відповідно до п. 2.5 Методики, розмір страхових тарифів за добровільними видами страхування, обчислений страховиком актуарно (математично), є складовою частиною правил страхування, які розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо та реєструються в Нацкомфінпослуг.

Згідно з п. 2.6 Методики, страхові тарифи, які є складовою частиною правил страхування, посвідчуються (відповідно до Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Держфінпослуг 28.08.2003 р. № 40, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.09.2003 р. за № 805/8126) підписом особи (актуарієм), яка має підтверджену відповідним свідоцтвом кваліфікацію, згідно з вимогами, встановленими Нацкомфінпослуг.

З огляду на матеріали справи, 22.07.2009 р. генеральним директором ПрАТ "Страхова компанія "Дефенса" затверджені Правила добровільного страхування вантажів та багажу (вантажобагажу), які зареєстровані Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг за реєстраційним № 0990613 від 29.09.2009 р.

Додатком № 1 до Правил визначені базові тарифи у відсотках від страхової суми.

Згідно п. 2 додатку № 1 до Правил, реальний страховий тариф розраховується шляхом множення базового страхового тарифу на поправочні коефіцієнти. Поправочні коефіцієнти встановлюються страховиком в залежності від різноманітних факторів ризику та відстані перевезення, що уточнює відповідність розміру страхової премії ступеню ризику, що страхується. Допускається використання поправочних коефіцієнтів, добуток яких знаходиться в діапазоні 0,1 - 8,0. Конкретний розмір страхового тарифу визначається в договорі страхування за згодою сторін.

Страховий тариф за договором був розрахований актуарно (математично) згідно правил страхування за вказаною нижче формулою: базовий тариф з відповідальністю за всі ризики (п. 3.4.1 Правил) при перевезені автомобільним транспортом становить 2% з використанням поправочного коефіцієнту 0,85 (згідно п. 2 додатку № 1 до Правил допускається використання поправочних коефіцієнтів, добуток яких знаходиться в діапазоні 0,1 - 8,0), що при множенні становить 1,7% (2,0% х 0,85 = 1,7%).

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд на стадії вирішення спору в першій інстанції достеменно встановив, а апеляційний суд на стадії апеляційного перегляду справи підтвердив, що твердження Публічного акціонерного товариства "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" про те, що застосований в договорі страховий тариф є таким, що на 20% вищий за звичайний страховий тариф, який застосовується на ринку страхування є необґрунтованим.

Приписами ч. 2 ст. 215 Цивільного Кодексу України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказано, що судам відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України необхідно розмежувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 Цивільного Кодексу України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 Цивільного Кодексу України тощо).

Згідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного Кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 5 ст. 216 Цивільного Кодексу України визначено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та зобов'язання ПрАТ "Страхова компанія "Дефенса" повернути ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" грошові кошти, що були отримані ПрАТ "Страхова компанія "Дефенса" відповідно до договору добровільного страхування вантажів та багажу №1/12/ВП-13 від 11.12.2013 р. в розмірі 230322,60 грн. є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно доводів, які викладені Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" в своїй касаційній скарзі, колегія суддів касаційної інстанції зазначає наступне.

В касаційній скарзі скаржник фактично просить надати нову оцінку доказам у справі, які на його думку неправильно були оцінені судами попередніх інстанцій під час розгляду справи.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що висновки місцевого та апеляційного господарського суду, відповідають встановленим обставинам справи і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції і не є таким, що тягнуть за собою скасування оскаржуваних рішень.

За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 р. у справі № 910/21386/14 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддя В. Корсак

Судді: М. Данилова

Т. Данилова