ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року Справа № 904/9637/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідач)

суддів: Джихур О.В., Виноградник О.М.

Секретар судового засідання Ситникова М.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Хізрієв Х.М., виписка з приказу № 1-К від 15.08.96, директор;

від позивача: Коваленко С.О., довіреність № 1 від 02.03.11, представник;

від відповідача: Корольов Г.Л., виписка з протоколу № 1032 від 19.07.04, голова правління;

від відповідача: Горб О.В., довіреністьб/н від 12.05.13, представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2015року у справі № 904/9637/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант", м. Дніпропетровськ

до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив № 68 "Мирний", м. Дніпропетровськ

про визнання Договору від 01.01.2006р. оренди нежитлових приміщень недійсним

Запис розгляду апеляційної скарги здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер А608300724Н01.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови (статті 85, 99, 105 Господарського процесуального кодексу України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2015 року по справі № 904/9637/14 (суддя Загинайко Т.В.) відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Атлант», м. Дніпропетровськ до Обслуговуючого кооперативу «Житлово- будівельний кооператив №68 «Мирний», м. Дніпропетровськ про визнання недійсним Договору від 01 січня 2006 року оренди нежитлових приміщень.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області вмотивоване тим, що позивачем не доведена відсутність у відповідача права власності на майно, яке є об»єктом оренди за спірним Договором оренди, та не доведено в діях відповідача умисного введення в оману позивача при укладанні спірного Договору.

Суд першої інстанції зазначає,що зі змісту постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 квітня 2014 року у справі № 904/8506/13 , на яку посилається позивач, вбачається, що відповідачем у справі не доведено належними і допустимими доказами наявності в нього права власності на нежитлові приміщення першого поверху в п'ятиповерховому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, що не свідчить про відсутність у відповідача такого права власності. Крім того, відповідно до вказаної постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 квітня 2014 року у справі №904/8506/13 , апеляційний суд вказує тільки про відсутність реєстрації за відповідачем права власності на вказані приміщення, а не відсутність у відповідача самого права власності.

Також суд дійшов до висновку про те, що оскільки з матеріалів справи не вбачається порушення відповідачем прав і інтересів позивача внаслідок укладання спірного Договору оренди, то не має підстав за змістом частини 1 статті 201 Цивільного кодексу України застосовувати до спірних правовідносин позовну давність у три роки.

При винесенні рішення суд керувався приписами частин 1,3,5,6 статті 203, статті 204,215, частини 1 статті 230,статей 256,257,261,267,627 Цивільного кодексу України, статтею 182 Господарського кодексу України, статтями 49,82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із вказаним рішенням, до суду з апеляційною скаргою звернувся позивач, в якій просив рішення скасувати, а позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність у діях відповідача умисного введення в оману позивача при укладанні Договору оренди, та відсутності правових підстав для визнання недійсним, укладеного між сторонами по справі Договору оренди відсутні.

Відсутність державної реєстрації права власності на спірний об»єкт нерухомості за відповідачем, в силу положень спеціального закону ( Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV), свідчить про відсутність у відповідача права власності на такий об»єкт.

Також скаржник зазначає,що предметом дослідження і оцінки Господарським судом Дніпропетровської області при розгляді справи № 904/8506/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант» до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив № 68 "Мирний", м. Дніпропетровськ про визнання недійсними договорів оренди ( договору на оренду нежитлового приміщення № 1 від 01 березня 2000 року, договору оренди нежитлового приміщення, що знаходиться у власності орендодавця від 17 жовтня 2001 року, договору на оренду нежитлового приміщення від 28 грудня 2002 року, договору оренди нежитлового приміщення, що знаходиться у власності орендодавця № 1 від 05 лютого 2002 року, договору оренди нежитлового приміщення, що знаходиться у власності орендодавця № 1 від 01 березня 2002 року, договору на оренду нежитлового приміщення від 30 квітня 2005року, договору на оренду нежитлового приміщення № 1 від 01 січня 2005 року, договору оренди нежитлових приміщень від 01 січня 2006 року та договору оренди нежитлових приміщень від 31 грудня 2008 року), якраз і було вивчення обставин набуття Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив № 68 "Мирний", м. Дніпропетровськ права власності на нежитлові приміщення першого поверху в п'ятиповерховому будинку АДРЕСА_1, і суд дійшов висновку, про те, що спірні приміщення першого поверху в п'ятиповерховому будинку АДРЕСА_1 не належить обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив № 68 "Мирний".

Тобто, суд апеляційної інстанції, належним чином вивчивши всі надані докази, встановив той факт ( обставину), що Обслуговуючий кооператив №68 «Мирний» не мав права власності на нежитлові приміщення першого поверху в п»ятиквартирному будинку АДРЕСА_1.

Оскільки обставина стосовно прав відповідача, як сторони спірного правочину, має істотне значення, то можна прийти до беззаперечного висновку, що відповідач ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки, встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Дніпропетровської області не підлягає скасуванню з наступних підстав.

1 січня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлант" та Житлово-будівельним кооперативом № 68 "Мирний" було укладено договір оренди нежитлового приміщення (надалі - Договір оренди), відповідно до умов якого, позивач прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване у АДРЕСА_1, на першому поверсі, загальною площею 200 кв. м. Строк оренди за цим договором становить 5 років.

На час розгляду справи судом, строк дії спірного Договору закінчився, Договір сторонами виконано.

Згідно до абзацу 9 пункту 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів ( господарських договорів) недійсними» розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2013 року у справі №904/8506/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив № 68 "Мирний" про визнання недійсними договорів оренди, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 квітня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Атлант" до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив № 68 "Мирний" про визнання недійсними договорів оренди, а саме: договору на оренду нежитлового приміщення № 1 від 01 березня 2000 року, договору оренди нежитлового приміщення, що знаходиться у власності орендодавця від 17 жовтня 2001 року, договору на оренду нежитлового приміщення від 28 грудня 2002 року, договору оренди нежитлового приміщення, що знаходиться у власності орендодавця № 1 від 05 лютого 2002 року, договору оренди нежитлового приміщення, що знаходиться у власності орендодавця № 1 від 01 березня 2002 року, договору на оренду нежитлового приміщення від 30 квітня 2005року, договору на оренду нежитлового приміщення № 1 від 01 січня 2005 року, договору оренди нежитлових приміщень від 01 січня 2006 року та договору оренди нежитлових приміщень від 31 грудня 2008 року.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 15, пункт 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання правочину недійсним

Як передбачено частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, обов'язковими умовами визнання договору недійсним є наявність у позивача певного суб'єктивного права (охоронюваного інтересу) - об'єкту судового захисту, порушення у зв'язку з укладенням відповідного договору таких прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі, та належність обраного способу судового захисту. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Отже, реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, стаття 1 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Разом з тим, встановивши , оскільки оспорюваний Договір був виконаний сторонами, позивач фактично користувався переданим в оренду майном у період дії цього Договору та не заперечував факт його вчинення, з урахуванням відсутності будь-якої особи, за якою було б зареєстровано спірне приміщення на праві власності у період дії Договору оренди, та фактичне користування позивачем цим приміщенням, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про відсутність у зв»язку з укладенням спірного Договору порушення прав та інтересів позивача, які б потребували судового захисту.

Доказів наявності в діях відповідача умисного введення в оману позивача при укладенні спірного Договору, позивачем не надано.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України і врахував в оскаржуваному рішенні, обставини, встановлені в рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 23013 року у справі № 904/8506/13, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Атлант» було відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач не є власником майна, яке є об»єктом оренди за спірним Договором оренди.

Крім того, слід зазначити , що аналогічні рішення від 11 березня 2014 року прийняте і по справі № 904/8464/13 ( залишені без змін Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17 липня 2014 року та Постановою Вищого господарського суду України від 17 липня 2014 року) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №68 «Мирний» ( треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлант», Дніпропетровська міська рада про визнання недійсним Договору нежитлових приміщень від 31 грудня 2008 року, які розташовані у АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з»ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про те, що оспорюваний Договорів був виконаний сторонами, позивач фактично користувався переданим в оренду майном у період дії цього Договору та не заперечував факт його вчинення, з урахуванням доказів підтверджуючих , що спірне майно не було зареєстроване за будь-якою особою на праві власності у період дії Договору оренди, та фактичне користування позивачем орендованим приміщенням, а отже укладання спірного Договору ніяким чином не порушують права та інтереси позивача.

Також суд дійшов і до правомірного висновку про недоведеність позивачем належними доказами умисного введення відповідачем в оману позивача при укладанні спірного Договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують ніяким чином вищенаведену правову оцінку матеріалів, обставин справи, отже, не є правовими підставами зміни чи скасування оскаржуваного рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2015 року по справі № 904/9637/14.

Судовий збір за перегляд справи в апеляційному порядку покладається на скаржника відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант", м. Дніпропетровськ - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2015року у справі № 904/9637/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Матеріали справи повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31 березня 2015 року.

Головуючий суддя О.М.Лисенко

Суддя О.В.Джихур

Суддя О.М.Виноградник