РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015Справа №910/4023/15-г
Суддя Отрош І.М., розглянувши матеріали справи

за позовомПублічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно»
доПублічного акціонерного товариства «Енергобанк»
прозобов'язання вчинити дії
Представники сторін:

від позивача: Король В.Л. - представник за довіреністю № 19 від 05.05.2014;

Комісар С.П. - представник за довіреністю ; 19 від 10.01.2013;

від відповідача: Середюк Б.Л. - представник за довіреністю № 09/05-89 від 13.02.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.02.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про зобов'язання вчинити дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що 30.12.2014, 06.01.2015, 12.01.2015, 14.01.2015, 20.01.2015, 27.01.2015 та 12.02.2015 він звернувся до відповідача з платіжними дорученнями на перерахування коштів зі своїх рахунків № 801, № 802, № 803, № 802, відкритих у Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» на підставі Договору банківського рахунку № 78178 від 01.04.2013 та додаткових договорів до нього, які залишились відповідачем невиконаними, у зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати відповідача виконати подані платіжні доручення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 порушено провадження у справі № 910/4023/15-г; розгляд справи призначено на 16.03.2015.

03.03.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 № 96 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.02.2015 № 29 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» строком на три місяці з 13.02.2015 по 12.05.2015 включно. Зважаючи на те, що грошові кошти, які позивач просить суд зобов'язати відповідача перерахувати з рахунків № 801, № 802, № 803, № 802, відкритих в Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк», надійшли на вказаний рахунок до введення тимчасової адміністрації, у відповідача відсутні підстави задовольнити вимоги кредитора, яким є позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 30.03.2015.

У судовому засіданні 30.03.2015 представник позивача подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи; надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.03.2015; надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 30.03.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013 між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (банк) та Публічним акціонерним товариством «Черкаське хімволокно» (клієнт) укладено Договір банківського рахунку № 78178, відповідно до умов якого банк зобов'язується відкрити клієнту поточний мультивалютний рахунок № 801, № 802, № 803 та здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов цього Договору, а також надавати клієнту інші послуги, передбачені чинним законодавством України та Тарифами банку для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п. 1.2 Договору, банк відкриває рахунок клієнту на підставі наданої заяви про відкриття поточного рахунку встановленої банком форми та інших документів відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативно-правових актів НБУ та здійснює обслуговування рахунку клієнта на підставі цього Договору.

Згідно з п. 1.3 Договору, банк приймає і зараховує на рахунок(ки) клієнта грошові кошти, що йому надходять, виконує розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум в межах залишків коштів на рахунку, надає довідки та здійснює інші операції за рахунком у порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України, цим Договором та Тарифами банку. Надання банком клієнту послуг, які безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування та/або не передбачені Тарифами банку, здійснюються на підставі окремих договорів.

Відповідно до п. 4.1 Договору, платіжні доручення клієнта та інші платіжні документи, які надійшли до банку протягом операційного часу, виконуються банком в день їх надходження, а у разі надходження таких документів після закінчення операційного часу - не пізніше наступного робочого дня. Банк має право за бажанням клієнта та при наявності технічної можливості виконувати платіжні доручення та інші розрахункові документи, що отримані від клієнта після закінчення операційного часу, в день їх отримання відповідно до діючих Тарифів банку.

Згідно з п. 2.1.1 Договору, банк має право використовувати кошти клієнта, які зберігаються на його рахунку, відповідно до чинного законодавства України та нормативних актів НБУ, гарантуючи право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору, банк має право тимчасово зупиняти/обмежувати операції по рахунку клієнта у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Клієнт має право подавати до банку розрахункові документи на паперових носіях або у вигляді електронних розрахункових документів, у разі використання системи дистанційного обслуговування рахунку (п. 2.2.1 Договору); самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим Договором (п. 2.2.2 Договору); вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків та надання інших послуг, що обумовлені цим Договором (п. 2.2.5 Договору).

Банк зобов'язаний здійснювати розрахункові операції по рахунку клієнта відповідно до вимог чинного законодавства України та цього Договору на підставі належним чином оформлених платіжних документів клієнта та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено окремими договорами між банком і клієнтом (п. 2.3.4 Договору); забезпечувати своєчасне зарахування коштів на рахунок клієнта (п. 2.3.5 Договору).

Відповідно до п. 8.1 Договору, він укладений на невизначений строк та набуває чинності з дні його укладення в письмовій формі.

01.04.2013 між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (банк) та Публічним акціонерним товариством «Черкаське хімволокно» (клієнт) укладено Додатковий договір № 78178 про відкриття окремого поточного рахунку, відповідно до умов якого банк відкрив клієнту окремий поточний рахунок № 803.980 для зарахування страхових коштів для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам та здійснює його обслуговування відповідно до чинного законодавства України.

01.04.2013 між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» ( банк) та Публічним акціонерним товариством «Черкаське хімволокно» (клієнт) укладено Додатковий договір № 78178 про відкриття окремого поточного рахунку, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту окремий поточний рахунок № 802 для зарахування сум для виплати грошових коштів в національній валюті, призначених для виплати компенсацій працівникам клієнта - громадянам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС та здійснює його обслуговування відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 30.12.2014 позивач звернувся до відповідача з платіжним дорученням № 17957 від 30.12.2014 на суму 498 грн. 00 коп., 06.01.2015 - з платіжним дорученням № 17945 від 06.01.2015 на суму 754174 грн. 88 коп., 06.01.2015 - з платіжним дорученням № 17954 від 06.01.2015 на суму 311021 грн. 45 коп., 12.01.2015 - з платіжним дорученням № 18004 від 12.01.2015 на суму 5800 грн. 00 коп., 12.01.2015 - з платіжним дорученням № 18006 від 12.01.2015 на суму 2350 грн. 00 коп., 14.01.2015 - з платіжним дорученням № 17977 від 14.01.2015 на суму 290000 грн. 00 коп., 14.01.2015 - з платіжним дорученням № 18008 від 14.01.2015 на суму 390000 грн. 00 коп., 20.01.2015 - з платіжним дорученням № 5 від 20.01.2015 на суму 27588 грн. 44 коп., 20.01.2015 - з платіжним дорученням № 6 від 20.01.2015 на суму 35619 грн. 27 коп., 27.01.2015 - з платіжним дорученням № 12 від 27.01.2015 на суму 7405 грн. 63 коп. та 12.02.2015 - з платіжним дорученням № 18009 від 12.02.2015 на суму 68076 грн. 23 коп., що разом становить 1892533 грн. 90 коп.

Судом встановлено, що станом на дату подання вказаних платіжних доручень на рахунках позивача була достатня сума коштів для здійснення переказу, зокрема станом на 30.12.2014 на рахунку № 801 знаходилось 525933 грн. 28 коп., станом на 06.01.2015 на рахунку № 802 знаходилось 1579079 грн. 99 коп., станом на 12.01.2015 на рахунку № 801 знаходилось 406249 грн. 80 коп., станом на 14.01.2015 на рахунку № 801 знаходилось 408404 грн. 12 коп. та на рахунку № 802 знаходилось 1356340 грн. 69 коп., станом на 20.01.2015 на рахунку № 803 знаходилось 63207 грн. 71 коп., станом на 27.01.2015 на рахунку № 802 знаходилось 7405 грн. 63 коп., станом на 12.02.2015 на рахунку № 801 знаходилось 486793 грн. 23 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями банківських виписок з відповідних рахунків позивача.

Судом встановлено, що подані позивачем платіжні доручення відповідач не виконав, що не заперечувалось відповідачем у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 30.03.2015.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 № 96 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.02.2015 № 29 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк», згідно з яким з 13.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк».

Тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» запроваджено строком на три місяці з 13.02.2015 по 12.05.2015 включно.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Отже, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Питання запровадження та здійснення тимчасової адміністрації регулюються розділом VII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Проте, у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Отже, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Разом із цим, вказаний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

За приписами ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Отже, враховуючи наведені вище положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання щодо виконання платіжних доручень є майновим зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15.

Суд зазначає, що 04.07.2014 до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" були внесені зміни та доповнення, зокрема, частину 6 статті 36 вказаного закону доповнено пунктом 5, відповідно до якого обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Вказана норма закону, зокрема, ще раз вказує на те, що обмеження, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", стосуються переказу грошових коштів юридичних осіб, що надійшли на їх рахунок до дати запровадження процедури тимчасової адміністрації у банку.

Зважаючи на встановлення факту наявності достатніх сум грошових коштів на рахунках позивача № 801, № 802, № 803, № 802 на дату подання позивачем відповідних платіжних доручень, невиконання яких є підставою позову у даній справі, та враховуючи, що вказані платіжні доручення були подані до банку до дати запровадження тимчасової адміністрації (до 13.02.2015), суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору банківського рахунку № 78178 від 01.04.2013 та додаткових договорів до нього.

Однак, з огляду на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 № 96 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних» у відповідача затверджено процедуру тимчасової адміністрації з 13.02.2015 по 12.05.2015, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов'язання виконати платіжні доручення передбачають переказ грошових коштів, які були на рахунках позивача саме до дати запровадження процедури тимчасової адміністрації у банку.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що на позивача не поширюються обмеження, встановлені п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та враховуючи, що вимоги позивача про перерахування коштів, які знаходяться на його рахунках у відповідача є саме вимогами кредитора банку, в силу імперативних приписів п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд відмовляє в позові Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» про зобов'язання вчинити дії (виконати платіжні доручення).

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильний дій відповідача, Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», який своєчасно не виконав своїх зобов'язань за Договором банківського рахунку № 78178 від 01.04.2013 та додаткових договорів до нього в частині виконання платіжних доручень, які були подані позивачем до дати запровадження у відповідача тимчасової адміністрації, суд покладає судовий збір на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 2 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56; ідентифікаційний код: 19357762) на користь Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» (18013, Черкаська обл., м. Черкаси, просп. Хіміків, буд. 76; ідентифікаційний код: 00204033) судовий збір у розмірі 37850 (тридцять сім тисяч вісімсот п'ятдесят) грн. 68 коп.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 06.04.2015

Суддя І.М. Отрош