ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа № 911/364/15

За позовом фізичної особи-підприємця Камишової Ірини Василівни

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріховецьке"

про стягнення 148 347,03грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Камишової І.В. (паспорт);

від відповідача - Паніматченко Л.Д. (директор), Соболь Б.В. (довіреність б/н від 06.03.2015)

СУТЬ СПОРУ: фізична особа-підприємець Камишова Ірина Василівна (далі - ФОП Камишова І.В.) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріховецьке" (далі - ТОВ "Оріховецьке") про стягнення 148 347,03грн., у т.ч.:

- 76450,00грн - основна заборгованість;

- 49875,00грн - штраф;

- 10116,31грн - пеня за період з 11.02.2014 по 01.01.2015;

- 10600,54грн - втрати від інфляції за період лютий - грудень 2014 року;

- 1305,18грн - проценти за період з 11.02.2014 по 01.01.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу №1/27-01-2014 від 27.01.2014 в частині сплати за поставлений товар у встановлений договором строк (а.с.2-6).

До розгляду справи по суті, 03.03.2015 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (а.с.39-40), яка фактично є заявою про збільшення позовних вимог в частині стягнення пені, втрат від інфляції та процентів. Поряд з цим, позивач повідомляє про повне погашення відповідачем основного боргу.

Так, у поданій заяві позивач просить стягнути з відповідача 76800,08грн, з яких:

- 49875,00грн - штраф;

- 12389,96грн - пеня за період з 11.02.2014 по 08.02.2015;

- 12970,49грн - втрати від інфляції за період лютий 2014 року - січень 2015 року;

- 1564,63грн - проценти за період з 11.02.2014 по 17.02.2015.

Відповідна заява прийнята судом до розгляду в судовому засіданні 03.03.2015 (а.с.48-49).

Відповідач у справі - ТОВ "Оріховецьке" у відзиві на позов заявлені вимоги визнав лише частково; з вимогами позивача про стягнення штрафу, пені, інфляційних втрат та процентів, які нараховані на суму боргу за видатковою накладною №Ф-0000001 від 28.01.2014 не погоджується. При цьому, відповідач вказує, що між сторонами мала місце усна домовленість щодо погашення боргу до 30.04.2014 і позивач не заявляв під час нової поставки товару претензій щодо розрахунків та не вжив заходів досудового врегулювання Також, у відзиві відповідач повідомляє про сплату основної заборгованості 09.02.2015 та 17.02.2015 (а.с.61).

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.03.2015 провадження у даній справі в частині основного боргу у розмірі 76 450грн припинено на підставі п.11 ч.1 ст.80 ГПК України.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог), представники відповідача проти задоволення вимог щодо стягнення штрафу, пені, втрат від інфляції та процентів заперечували частково.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

27.01.2014 між сторонами у справі - ФОП Камишова І.В. (далі - продавець) та ТОВ «Оріховецьке» (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу №1/27-01/2014 (а.с.10-11, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця корма для тварин, а саме барду кормову суху, суху пивну дробину, шрот та макуху соняшникову, кормові дріжджі (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити його вартість в порядку та в строки, передбачені договором та додатком до вказаного договору, що є його невід'ємною частиною (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору поставка товару здійснюється партіями, які оговорюється в додатку до договору.

Згідно п. 3.1 договору загальна вартість договору визначається загальною вартістю товару, визначених у всіх додатках до вказаного договору, які є його невід'ємними частинами.

Якщо товар поставляється партіями, ціна за кожну партію, кількість, порядок та строки оплати вартості наданого покупцю товару визначається у додатку до договору (п. 3.2 договору).

Як встановлено п.3.3 договору, оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у договорі, протягом п'яти банківських днів з дати поставки товару згідно прийнятої ваги.

Відповідно до п. 4.2 договору, кількість та якість товару, або його окремих партій встановлюється в додатку до договору, і остаточно фіксується у накладних.

Факт поставки та передачі товару продавцем покупцю оформлюється накладною на товар (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 6.1 договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного та належного виконання умов договору сторонами.

Між сторонами на виконання умов договору підписано додаток №1 від 27.01.2014, за яким позивач зобов'язався поставити відповідачу товар на загальну суму 72 000,00грн, а відповідач - здійснити оплату товару таким чином: 50% - протягом 1 календарного дня з дати поставки: 50% - протягом 14 календарних днів з дати поставки товару згідно прийнятої ваги (а.с.12).

Крім того, відповідно до додатку №2 від 25.07.2014 позивач зобов'язався поставити відповідачу товар на загальну суму 87 500,00грн, а відповідач - здійснити оплату товару у такому порядку: 50% - протягом 1 календарного дня з дати поставки; 50% - протягом 14 календарних днів з дати поставки товару згідно прийнятої ваги (а.с.13).

Як встановлено під час розгляду даної справи, на виконання умов договору, позивачем передано відповідачу товар:

- за додатком №1 від 27.01.2014, що підтверджується видатковою накладною №Ф-0000001 від 28.01.2014, на суму 79 680,00грн (а.с.15);

- за додатком №2 від 25.07.2014, що підтверджується видатковою накладною №Ф-0000011 від 26.07.2014, на суму 86 450,00грн (а.с.17).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував, що заборгованість за поставлений товар становила 76 450,00грн, що складає борг за товар, поставлений згідно додатку №2 до договору та переданий за видатковою накладною №Ф-0000011 від 26.07.2014 на суму 86 450,00грн, яка оплачена частково у розмірі 10 000,00грн 23.12.2014, що підтверджується довідкою банку №7 від 16.01.2015 (а.с.21).

Після порушення провадження у даній справі відповідачем сплачено на рахунок позивача основний боргу у розмірі 76 450,00грн, що підтверджується довідкою банку №14 від 26.02.2015, за якою відповідачем сплачено 09.02.2015 - 40 000,00грн та 17.02.2015 - 36 450,00грн.

Враховуючи зазначене, ухвалою господарського суду Київської області від 24.03.2015 провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобов'язання в частині оплати товару у встановлений договором та додатками строк.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При укладенні договору сторонами змінено загальне правило, відповідно до якого товар, переданий за договором купівлі-продажу, оплачується після його прийняття, шляхом встановлення іншого строку оплати який зазначено у додатках до договору.

Однак, відповідний строк виконання зобов'язання відповідачем порушено.

Так, товар поставлений за видатковою накладною №Ф-0000001 від 28.01.2014, згідно додатку №1 до вказаного договору мав бути оплачений відповідачем по 11.02.2014 включно (14 календарних днів з дати поставки товару), а товар за видатковою накладною №Ф-0000011 від 26.07.2014 - до 11.08.2014 включно.

При цьому, посилання відповідача на те, що сторонами досягнута домовленість про сплату до 30.04.2014 не прийняті до уваги судом, оскільки не надано доказів зміни строку виконання зобов'язання у встановленому порядку. Так, гарантійний лист лише свідчить про волевиявлення відповідача на зміну строку, однак, не підтверджує волю позивача, а інших доказів узгодження такого строку з позивачем та висловлення ним згоди на це відповідачем не надано.

Натомість розрахунки за поставлений товар за видатковою накладною №Ф-0000001 від 28.01.2014 здійснювались таким чином:

- 30.01.2014 - 10 000,00грн;

- 18.02.2014 - 10 000,00грн;

- 28.02.2014 - 10 000,00грн;

- 14.04.2014 - 29 000,00грн;

- 30.04.2014 - 20 680,00грн (а.с. 21).

За товар, переданий за видатковою накладною № №Ф-0000011 від 26.07.2014, розрахунки здійснено відповідачем наступним чином:

- 23.12.2014 - 10 000,00грн;

- 09.02.2015 - 40 000,00грн;

- 17.02.2015 - 36 450,00грн (а.с.21,43).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зважаючи на порушення відповідачем строку виконання зобов'язання з оплати, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача процентів, а також втрат від інфляції: за період з 11.02.2014 по 30.04.2014, нарахованих на заборгованість за товар, поставлений згідно видаткової накладної №Ф-0000001 від 28.01.2014, відповідно - 301,66грн процентів та 1 391,04грн втрат від інфляції; за період з 09.08.2014 по 17.02.2015, нарахованих на заборгованість за товар, переданий за видатковою накладною №Ф-0000011 від 26.07.2014, відповідно - 1 262,97грн процентів та 11 579,45грн втрат від інфляції.

Заявлені вимоги є обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, позивачем при розрахунку процентів та втрат від інфляції невірно визначені початкові дати періоду прострочення відповідачем зобов'язання з оплати, а саме прострочення оплати за видатковою накладною №Ф-0000001 від 28.01.2014 почалось з 12.02.2014, а не з 11.02.2014 як вказав відповідач (11.02.2014 є чотирнадцятим календарним днем, а зобов'язання можна вважати простроченим лише з наступного дня за останнім днем строку, встановленого для оплати), а за видатковою накладною №Ф-0000011 від 26.07.2014 - з 12.08.2014 (оскільки чотирнадцятий день припадає на вихідний - 09.08.2014, тому в силу ч.5 ст.254 ЦК України, останнім днем строку є перший за ним робочий день - 11.08.2014)

Окрім того, до періоду, за який нараховувались проценти та втрати від інфляції, включені дні, у які здійснена оплата і сума боргу, з її урахуванням, фактично становила менший розмір.

За розрахунком суду загальний розмір процентів за заявлені позивачем періоди, враховуючи розмір боргу по кожній накладній та строк її оплати, є більшим ніж заявлено позивачем, а саме - 1564,97грн, а саме:

· за видатковою накладною №Ф-0000001 від 28.01.2014:

- за період з 12.02.2014 по 17.02.2014 (18.02.2014 - здійснена часткова оплата товару) на борг у розмірі 69 680,00грн - 34,36грн;

- за період з 18.02.2014 по 27.02.2014 на борг у розмірі 59 680,00грн - 49,05грн;

- за період з 28.02.2014 по 13.04.2014 на борг у розмірі 49 680,00грн - 183,75грн;

- за період з 14.04.2014 по 29.04.2014 на борг у розмірі 20 680,00грн - 27,20грн.

· за видатковою накладною №Ф-0000011 від 26.07.2014:

- за період з 12.08.2014 по 22.12.2014 на борг у розмірі 86 450,00грн - 945,03грн;

- за період з 23.12.2014 по 08.02.2015 на борг у розмірі 76 450,00грн - 301,61грн;

- за період з 09.02.2015 по 16.02.2015 на борг у розмірі 36 450,00грн - 23,97грн.

Однак, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог у відповідній частині, з відповідача підлягає стягненню 1564,63грн процентів.

За розрахунком суду загальний розмір втрат від інфляції за заявлені позивачем періоди, враховуючи розмір боргу по кожній накладній та строк її оплати, є більшими ніж заявлено позивачем, а саме - 13 822,74грн, однак, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог у відповідній частині, тому з відповідача підлягає стягненню 12 970,49грн втрат від інфляції.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 12 389,96грн пені за період з 11.02.2014 по 30.04.2014 за боргом, що утворився за накладною №Ф-0000001 від 28.01.2014 та з 09.08.2014 по 08.02.2015 за боргом, що утворився за накладною №Ф-0000011 від 26.07.2014, а також 49 875,00грн штрафу.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 цієї норми, сплата неустойки.

Як узгоджено сторонами п. 7.2 договору, у разі невчасної оплати за товар покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не оплаченого товару за кожен день прострочення.

За розрахунком суду розмір пені, за заявлені позивачем періоди, складає 12 370,16грн, а саме:

· за видатковою накладною №Ф-0000001 від 28.01.2014:

- за період з 12.02.2014 по 17.02.2014 (18.02.2014 - здійснена часткова оплата товару) на борг у розмірі 69 680,00грн - 148,91грн;

- за період з 18.02.2014 по 27.02.2014 на борг у розмірі 59 680,00грн - 212,56грн;

- за період 28.02.2014 по 13.04.2014 на борг у розмірі 49 680,00грн - 796,24грн;

- за період з 14.04.2014 по 29.04.2014 на борг у розмірі 20 680,00грн - 168,84грн.

· за видатковою накладною №Ф-0000011 від 26.07.2014:

- за період з 12.08.2014 по 22.12.2014 на борг у розмірі 86 450,00грн - 8159,46грн;

- за період з 23.12.2014 по 08.02.2015 на борг у розмірі 76 450,00грн - 2884,15грн;

Враховуючи викладене, вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню у розмірі 12 370,16грн; у задоволенні вимог про стягнення 19,80грн пені суд відмовляє.

Вимоги в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Відповідно до п. 7.3 договору у разі порушення строків оплати (невиконання умов договору та додатків до нього) покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 30% від вартості поставленого товару.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф за порушення строку оплату товару за:

- видатковою накладною №Ф-0000001 від 28.01.2014 у розмірі 23 940,00грн;

- видатковою накладною №Ф-0000011 від 26.07.2014 у розмірі 25 935,00грн.

Проте суд не може погодитись з розміром штрафу, заявленого за порушення строку оплати товару, переданого за видатковою накладною №Ф-0000001 від 28.01.2014, оскільки за нею поставлено товар на загальну суму 79 680,00грн, отже, враховуючи умови п. 7.3 договору, штраф становить - 23 904,00грн (79680*30/100); з розрахунком штрафу за видатковою накладною №Ф-0000011 від 26.07.2014 суд погоджується.

Таким чином, заявлені вимоги про стягнення штрафу є частково обґрунтованими.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вказана норма кореспондується з загальними нормами, які визначають підстави для такого зменшення.

Так, відповідно до чч. 2, 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Обставинами, які мають істотне значення у даному випадку є те, що відповідач сплатив основний борг у повному обсязі до прийняття рішення у справі, а тривалість прострочення не є значною: прострочення за першою поставкою тривало менше 3-ох місяців, за другою - півроку.

Також, слід врахувати, що договором встановлена відповідальність у межах одного виду (господарсько-правова), однак, у вигляді сплати неустойки двох видів: штрафу та пені; загальний розмір заявлених санкцій є занадто великим у порівнянні з допущеним порушенням.

Враховуючи відповідні обставини, а також те, що у даній справі не доведено, що внаслідок відповідного порушення позивачу заподіяно збитків, розмір яких є більшим розміру штрафних санкцій або їм дорівнює, суд вважає за можливе розмір штрафу зменшити до 15 000,00грн

При цьому, враховуючи зменшення розміру штрафу у задоволенні вимог про стягнення 34875,00грн штрафу суд відмовляє.

Під час розгляду спору у даній справі судом не прийняті до уваги посилання відповідача на порушення позивачем порядку досудового врегулювання спору.

Так, як визначено ч.2 ст.9 ГПК України, підприємства та організації, що порушили майнові права і законні інтереси інших підприємств та організацій, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення претензії.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, з урахуванням основного боргу, який сплачений лише під час розгляду справи, відмови у позові в частині стягнення 19,80грн пені та 36грн штрафу та без урахування тієї частини штрафних санкцій у яких відмовлено внаслідок зменшення (також див п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Окрім того, з ТОВ «Оріховецьке» в доход державного бюджету України підлягає стягнення 78,06грн судового збору, який не доплачений позивачем при збільшенні розміру вимог в частині стягнення пені, процентів та втрат від інфляції.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріховецьке" на користь фізичної особи-підприємця Камишової Ірини Василівни 12 370,16грн пені, 1564,63грн процентів, 13 970,49грн втрат від інфляції, а також 2985,79грн витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині вимог про стягнення 19,80грн пені та 36,00грн штрафу відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріховецьке" в доход Державного бюджету України 78,06грн судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.03.2015

Суддя Ейвазова А.Р.