РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015Справа №910/3859/15-г

За позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта»

про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП в розмірі 10 369,76 грн.

Суддя В.О. Демидов

Представники сторін:

від позивача Кобець Р.Ю. (довіреність №ГН-14-Ю від 02.01.2015);

від відповідача не з'явився.

встановив :

19.02.2015 приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» заборгованості в порядку регресу в розмірі 9518,63 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №1-01 від 25.09.2013 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з останнього шкоду в порядку регресу у розмірі 9518,63 грн., яка складається з 8776,65 грн. - страхового відшкодування, 656,14 грн. - інфляційних втрат та 85,84 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.02.2015 порушено провадження у справі № 910/3859/15-г та вказану справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.03.2015.

12.03.2015 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва надійшов лист МТСБУ № 7/2-28/6915 від 10.03.2015 щодо інформації відповідно до страхового полісу № АС/7667316.

Письмовим відзивом від 16.03.2015 на позовну заяву відповідач не заперечував проти стягнення страхового відшкодування у розмірі 8191,19 грн., оскільки ця сума розрахована експертом з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, та просив у відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відшкодування у розмірі 585,46 грн., збитків від інфляції у розмірі 656,14 грн. та 3% річних у розмірі 85,84 грн.

В судовому засіданні 16.03.2015 оголошено перерву до 02.04.2015.

26.03.2015 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва надійшли заперечення позивача на відзив, в яких позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Крім того, 26.03.2015 через загальний відділ діловодства суду позивач подав уточнення позовних вимог, в яких збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, та остаточно просив стягнути з відповідача на його користь 8776,65 грн. страхового відшкодування, 1463,99 грн. інфляційних втрат та 129,12 грн. 3 % річних, а всього 10 369,76 грн.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року, передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог до розгляду, у зв'язку з чим новою ціною позову є 10 369,76 грн., з яких 8776,65 грн. страхового відшкодування, 1463,99 грн. інфляційних втрат та 129,12 грн. 3 % річних.

В судове засідання 02.04.2015 з'явився представник позивача, надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судове засідання 02.04.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справи за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

25.09.2013 між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та Лабенським Сергієм Мирославовичем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1-01 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «Mazda 6» державний номерний знак АХ 5777 ВХ.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є страхувальник - Лабенський С.М..

28.02.2014 о 10 год. 40 хв. в м. Харків по вул. Червоношкільній набережній, 22 водій Герасименко Д.В., керуючи автомобілем «Mazda», державний номерний знак СН 1115 АЕ, при виїзді з двору будинку № 22 не дав дорогу автомобілю «Mazda 6» державний номерний знак АХ 5777 ВХ, чим порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

В результаті ДТП автомобіль «Mazda 6» державний номерний знак АХ 5777 ВХ, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9355525, виданою Харківським міським управлінням Відділу Державтоінспекції ГУМВС України в Харківській області.

Згідно з постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.03.2014 у справі №646/2042/14-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм Герасименко Д.В. п. 10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано вини у скоєні правопорушення, що причинило пошкодження зазначених транспортних засобів.

В матеріалах справи міститься заява про виплату страхового відшкодування від 03.03.2014, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 28.02.2014.

Відповідно рахунку-фактури № КА5- від 07.03.2014, виставленого ТОВ «АККО МОТОРС», відновлювальний ремонт пошкодження транспортного засобу «Mazda 6» державний номерний знак АХ 5777 ВХ, склав 9659,70 грн.

Відповідно до звіту з оцінки транспортного засобу № 14/4/274/608648 від 06.04.2014, складеного експертом Прохоровим К.М. (кваліфікаційне свідоцтво оцінщика МФ № 8068 від 08.06.2013) за допомогою системи «Audatex», вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу «Mazda 6» державний номерний знак АХ 5777 ВХ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 8191,19 грн.

Відповідно до страхового акту № 1408-02 від 09.04.2014 та розрахунку суми страхового відшкодування, позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Mazda 6» державний номерний знак АХ 5777 ВХ в розмірі 9 286, 65 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту № 1408-02 від 09.04.2014, була здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 9 286, 65 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3984 від 09.04.2014 (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи).

Матеріали справи містять регресну вимогу позивача № 2748 від 18.06.2014 направлену на адресу відповідача про сплату регресного зобов'язання в сумі 9 286, 65 грн., отриману представником відповідача 20.06.2014, що підтверджується копією поштового повідомлення про вручення, яка знаходиться в матеріалах справи

Проте на вказану заяву відповідач відповіді не надав, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 р. у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 р. у справі № 910/3023/13.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mazda 6» державний номерний знак АХ 5777 ВХ, становить 9 286, 65 грн., яка повністю була виплачена позивачем потерпілій особі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «АККО МОТОРС» на підставі заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 03.03.2014.

При цьому, суд відзначає, що безпосередньо з договору вбачається, що автомобіль «Mazda 6» державний номерний знак АХ 5777 ВХ - 2013 року випуску, тобто строк його експлуатації на момент настання ДТП не перевищував 7 років. Тому, з огляду на положення п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача суму страхового відшкодування, розмір якого визначено без врахування коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля.

Вина особи, яка керувала автомобілем «Mazda», державний номерний знак СН 1115 АЕ, встановлена у судовому порядку.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АС/7667316, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Mazda», державний номерний знак СН 1115 АЕ.

Полісом № АС/7667316 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 0,00 грн.

Разом з тим, звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 8776,65 грн., а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 8776,65 грн.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 1 463, 99 грн. - інфляційних втрат та 129,12 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 463, 99 грн. - інфляційних втрат та 129,12 грн. - 3% річних, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, будинок 7-Д, код 00034186) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, будинок 31, код 31650052) 8776 (вісім тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 65 коп. - страхового відшкодування, 1 463 (одну тисячу чотириста шістдесят три) грн. 99 коп. - інфляційних втрат, 129 (сто двадцять дев'ять) грн. 12 коп. - 3% річних та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 02.04.2015 у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складене та підписане 07.04.2015.

Суддя В.О.Демидов