номер провадження справи 18/15/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015 справа № 908/502/15-г

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Флуітек Сістемз" (40034, м. Суми, вул. Черепіна, 60, офіс 3)

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м. Краматорськ)

про стягнення 2794,26 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 27.01.2015 року надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Флуітек Сістемз" до відповідача публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" про стягнення 2794,26 грн., які складаються з: 2145,00 грн. основного боргу, 75,86 грн. 3% річних, 435,12 грн. інфляційних втрат та 138,28 грн. пені.

Ухвалою суду від 28.01.2015 року порушено провадження у справі № 908/502/15-г, присвоєно справі номер провадження 18/15/15, судове засідання призначене на 20 лютого 2015 року. У зв'язку з неявкою представників сторін розгляд справи відкладався на 19.03.2015 р., потім на 23.03.2015 р. Про дату та час судового засідання, яке відбулося 23.03.2015 р. сторін сповіщено не тільки ухвалою суду, а й телефонограмами. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу за наявними у справі документальними доказами та закінчений 23.03.2015 р., судом прийнято рішення.

До суду від представника позивача Петрищева О.О. надійшло клопотання (вх. № 09-06/14116 від 23.03.2015 р.) про залучення до матеріалів справи оригіналу видаткової накладної № 368 від 16.08.2013 р. на суму 1950,00 грн., довіреності № 1957 від 15 серпня 2013 р. на ім'я Білоус Ганни Володимирівни. Клопотання судом задоволене, надані документи залучені до матеріалів справи. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги суду, що викладені в попередніх ухвалах не виконав. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 15/837 від 08.07.2013 р., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 2145,00 грн. Враховую положення договору та норми чинного законодавства, відповідачу нараховані до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні втрати за порушення виконання грошового зобов'язання.

Представник відповідача також в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, поважності причин невиконання та неявки в судове засідання не зазначив. Матеріали справи містять клопотання № 16.02.2015 р. № 17/117 про відкладання розгляду справи з метою підготовки відзиву та надання доказів часткової оплати заборгованості.

Вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Флуітек Сістемз» (постачальник, позивач у справі) та публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» (покупець, відповідач у справі) 08.07.2013 р. уклали договір № 15/837 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується передати покупцю товар загальна кількість, одиниці виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість, виробник якого визначені сторонами у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору, а покупець зобов'язується у відповідності до умов цього договору прийняти цей товар та оплатити його.

Ціна договору вказується у Специфікації № 1, яка є невід'ємною його частиною (пункт 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору постачальник зобов'язується передати з товаром покупцю наступні документи: рахунок, накладну (в накладній обов'язково повинно міститься посилання на отримувача товару), податкову накладну, сертифікат (паспорт).

Строк та умови поставки товару зазначаються у Специфікації (п. 3.2 договору).

Умови оплати зазначаються у Специфікації (п. 4.3 договору).

У відповідності до умов договору 08.07.2013 року сторони підписали Специфікацію № 1 до договору, якою визначили найменування товару, кількість та загальну вартість, а саме узгодили що постачальник поставляє присадку АКОР-1 у кількості 18 кг. вартістю 1625,00 грн., розчинник Р-5 у кількості 5 штук вартістю 162,50 грн. Загальна вартість товару за Специфікацією № 1 від 08.07.2013 р. складає 2145,00 грн. з ПДВ. Пунктом 2 Специфікації встановлено, що оплата здійснюється по факту поставки протягом 30 календарних днів.

Як доказ виконання зобов'язань за договором позивач додав до позову копії видаткових накладних № 368 від 16.08.2013 року на суму 195000 грн., № 378 від 23.08.2013 року на суму 195,00 грн.

Про факт отримання відповідачем товару (присадки АКОР-1 у кількості 18 кг., розчинник Р-5 у кількості 5 штук) свідчить довіреність № 1957 від 16 серпня 2013 р. на ім'я Білоус Ганна Володимирівна.

На оплату товару відповідачу виставлений рахунок № 270 від 12.08.2013 р. на загальну суму 2145,00 грн.

У зв'язку з невиконання відповідачем зобов'язань за договором, на його адресу 12.05.2014 р. спрямована претензія вих. № 313 від 12.05.2013 р. з вимогою протягом 5 робочих днів з моменту отримання претензії сплатити суму заборгованості або повідомити реальний строк виконання зобов'язання за договором.

Претензія отримана відповідачем 14.05.2014 р., про що свідчить поштове повідомлення (арк. с. 39), яка залишена без відповіді, борг - без оплати.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманого товару, позивач за захистом порушених своїх прав та законних інтересів звернувся з позовом до суду.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Аналіз вказаної статті свідчить, що доказом є не факт чи обставина, а фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Факт - це явище об'єктивної соціальної дійсності. Факти існують незалежно від того, чи знають про них особи, які здійснюють судовий розгляд. Фактичні дані, тобто відомості про факт, - це інформація, за допомогою якої можна пізнати факт. За допомогою доказів відбувається пізнання фактів, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже, основним способом пізнання обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, є встановлення їх за допомогою доказів, тобто доказування. Доказування у господарському процесі - це врегульована правовими нормами діяльність господарського суду та учасників господарського процесу зі збирання і закріплення, дослідження і оцінки доказів. Процесуальна форма і правовий порядок збирання, закріплення, перевірки й оцінки доказів є гарантіями досягнення істинного знання. Доказування як пізнавальна діяльність має свій предмет. Предмет доказування - це те, що необхідно доказувати у кожній господарській справі, тобто коло фактів, які необхідно встановити для прийняття обґрунтованого рішення у господарській справі. До таких фактів належать обставини, якими обґрунтовуються позовні вимога чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення позовної давності тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Предмет доказування конкретизується з урахуванням особливостей кожної господарської справи.

Відповідно до приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На вимогу суду позивачем для огляду наданий оригінал видаткової накладної № 368 від 16.08.2013 р. на суму 1950,00 грн., який відрізняється від залученої до позовних матеріалів копії (арк.с. 27), а саме має різні підписи директора позивача Ткаченко І.М., різне позначення реквізитів отримувача (посада особи, яка отримала товар зазначена в іншому місці, ніж в оригіналі).

Внаслідок відсутності оригіналу видаткової накладної № 378 від 23.08.2013 р. на суму 195,00 грн. та наявністю протиріч у представлених оригіналі та копії видаткової накладної № 368 від 16.08.2013 р. на суму 1950,00 грн., суд дійшов висновку про недоведеність поставки позивачем товару на суму 195,00 грн.

Таким чином, доведена заборгованість відповідача за поставлений йому товар складає 1950,00 грн.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов'язок щодо оплати поставленого позивачем товару на суму 1950,00 грн., у встановлений договором (специфікацією) строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 1950,00 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом. В частині стягнення заборгованості у розмірі 195,00 грн. суд відмовляє в позові, внаслідок недоведеності.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 75,86 грн. за період з 15 вересня 2013 р. по 19 листопада 2014 р. та 435,12 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2013 р. по жовтень 2014 р. (включно).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Наведені позивачем розрахунки 3% річних в сумі 75,86 грн. та інфляційних втрат у розмірі 435,12 грн. є невірними, оскільки позивачем не вірно визначена дата порушення відповідачем грошового зобов'язання та виникнення у позивача права на застосування положень ст. 625 ЦК України, також розрахунок здійснений за двома видатковими накладними в той час як позивач не довів поставки за накладною № 378 від 23.08.2013 р. на суму 195,00 грн.

Згідно з перерахунком, зробленим судом, інфляційні втрати за період прострочення з жовтня 2013 р. по жовтень 2014 р. (включно) складають 395,56 грн., 3% річних за період з 16.09.2013 р. (включно) по 19.11.2014 р. (включно) - 6892 грн., в решті заявлених позовних вимог щодо стягнення 6,94 грн. 3% річних та 39,56 грн. інфляційних втрат суд відмовляє в позові.

За порушення відповідачем строків оплати отриманого товару, позивач, враховуючи положення п. 5.2 договору, просив стягнути 138,28 грн. пені за період прострочення з 15.09.2013 р. по 22.03.2014 р.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що за несвоєчасну оплату поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи норми наведеного діючого законодавства України суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 138,28 грн. є вірним, оскільки по-перше, розрахунок здійснений на дві видаткові накладні, поставку за однією із яких позивач не довів; по-друге, позивачем не вірно визначена дата прострочення виконання зобов'язань відповідачем за договором.

Перерахувавши заявлену до стягнення суму пені, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню, а саме - в розмірі 125,01 грн. за період з 16.09.2013 р. (включно) по 14.03.2014 р. (включно) (180 днів), в частині стягнення 13,27 грн. пені, суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та пені відповідач суду не надав, викладені в позові обставини не спростував.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (84306, Донецька область, м. Краматорськ, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Флуітек Сістемз» (40034, м. Суми, вул. Черепіна, 60, офіс 3, ) 1950,00 грн. (одну тисячу дев'ятсот п'ятдесят грн. 00 коп.) основного боргу, 395,56 грн. (триста дев'яносто п'ять грн. 56 коп.) інфляційних втрат, 68,92 грн. (шістдесят вісім грн. 92 коп.) 3% річних, 125,01 грн. (сто двадцять п'ять грн. 01 коп.) пені, 1660,42 грн. (одну тисячу шістсот шістдесят грн. 42 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Суддя В.В. Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 30 березня 2015 р.