номер провадження справи 12/155/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015 Справа № 908/5630/14

Суддя Господарського суду Запорізької області Смірнов О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/5630/14

за позовом: Державного підприємства "Вугілля України", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербіс", м. Донецьк

про стягнення 4919707,65 грн.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.02.2015 року за клопотанням представника відповідача строк розгляду справи був продовжений на підставі ст. 69 ГПК України на п'ятнадцять календарних днів до 24.02.2015 року.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 19.02.2015 року згідно вимог ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 24.02.2015 року, без винесення процесуального документа суду, за наслідком якого було складено протокол відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство "Вугілля України" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербіс" про стягнення заборгованості в сумі 4450315,21 грн., трьох процентів річних в сумі 32554,37 грн., інфляційних витрат в сумі 165551,73 грн. та пені в сумі 271286,34 грн. за договором поставки вугілля № 278/6 від 30.04.2014 року.

15.01.2015 року на адресу суду від позивача у справі надійшло клопотання, згідно з яким останній просить долучити до матеріалів справи наступні документи: платіжне доручення № 263 від 18.11.2014 року, акт звірки взаємних розрахунків станом на 12.01.2015 року та копію довідки про банківські реквізити ДП "Вугілля України".

26.01.2015 року до суду від позивача надійшов лист № 22-02/02-10 від 22.01.2015 року, в якому останній повідомляє, що 22.01.2015 року повторно направив на електронну адресу відповідача позовну заяву № 2508/06 від 30.10.2014 року та акт звірки взаємних розрахунків. При цьому зазначає, що контактною особою на підприємстві відповідача є Оксана, засоби зв'язку: моб. тел. 050-328-02-52, e-mail: та Олена Василівна, засоби зв'язку: роб. тел. .

На електронну адресу суду 29.01.2015 року від позивача надійшла виписка з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців щодо місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербіс", з якої вбачається, що станом на 23.01.2015 року вказана юридична особа зареєстрована за адресою: 34610, Рівненська область, село Малинськ, вул. Центральна, буд. 126А, кабінет № 1, 2.

Безпосередньо в судовому засіданні 02.02.2015 року представник відповідача надав суду листи, з якими звертався до правоохоронних органів з приводу порушення кримінального провадження щодо захоплення його підприємства невідомими особами та викрадення всієї первинної бухгалтерської документації. Також звернувся до суду із клопотанням, в якому просить направляти усю кореспонденцію у справі № 908/5630/14 за адресою: вул. Суворова, 4/6, 12 поверх, м. Київ, 01010.

Представник позивача в судовому засіданні 05.02.2015 року разом із супровідним листом надав суду для долучення до матеріалів справи копію листа-звернення відповідача № 21/1 від 21.01.2015 року, в якому останній повідомляє про захоплення його підприємства невідомими особами та вказує, що погасить борг в сумі 4420315,21 грн. у найкоротші строки.

Відповідач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтербіс", 19.02.2015 року надав суду в порядку ст. 59 ГПК України, відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає частково, зокрема вказує, що його заборгованість за договором поставки № 268/6 від 30.04.2014 року складає 4420315,21 грн. з врахуванням здійсненого 18.11.2014 року платежу в сумі 30000,00 грн. При цьому звертає увагу суду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтербіс" не було належним чином повідомлене про початок судового провадження стосовно вищевказаної заборгованості, незважаючи на те, що весь час до середини січня 2015 року товариство вело переписку з Державним підприємством "Вугілля України" щодо можливості розстрочення боргу у зв'язку із складною ситуацією на сході України, а саме у м. Донецьку, захопленням офісу ТОВ "Інтербіс" групою невідомих озброєних осіб, неможливість повноцінного ведення господарської діяльності. Разом з тим зазначає, що переписка з Державним підприємством "Вугілля України" велася з адреси: м. Київ, вул. Суворова, 4/6, 01010, і цей факт свідчить про те, що позивачу було відомо місцезнаходження відповідача, але при цьому не прийнято відповідних заходів щодо повідомлення стосовно поданих до суду позовних вимог. Просить задовольнити позов частково, а саме стягнути з ТОВ "Інтербіс" суму основного боргу в розмірі 4420315,21 грн., відмовити у стягненні трьох процентів річних, інфляційних витрат та пені в загальній сумі 469392,44 грн. з урахуванням здійснення відповідачем часткового погашення заборгованості (факт сплати більш ніж 60% суми за договором) та свідомого неповідомлення позивачем про початок судового провадження. Також просить відстрочити сплату суми основного боргу на 18 місяців.

24.02.2015 року на електронну адресу суду від позивача у справі надійшли заперечення проти відзиву на позовну заяву згідно ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає наступне:

- твердження відповідача щодо неналежного його повідомлення про початок судового провадження не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи є докази направлення на адресу відповідача (м. Донецьк, вул. Хірургічна, б. 22-А) позовної заяви з додатками, а саме: копія опису вкладення та квитанції про направлення, також у справі є докази повторного відправлення позовної заяви з додатками на електронну пошту відповідача та у відповідь на лист відповідача № 21/1 від 21.01.2015 року втретє було направлено позовну заяву з додатками на адресу відповідача в м. Києві;

- відповідач, отримавши у власність вугілля та не оплативши його вартість у повному обсязі, порушив своє зобов'язання з оплати товару відповідно до п. 6.2. договору та вимоги статей 692 і 526 ЦК України, а тому нарахування штрафних санкцій у вигляді 3% річних, інфляційних витрат на підставі ст. 625 ЦК України та пені на підставі п. 7.6. Договору у загальній сумі 469392,44 грн. є повністю обґрунтованим та таким, відповідає умовам договору та нормам діючого законодавства;

- на даний час рішення у справі № 908/5630/14 не прийнято, а тому прохання відповідача щодо відстрочення сплати основного боргу на 18 місяців та застосування норм ст. 121 ГПК України з боку відповідача є безпідставним та необґрунтованим;

- вважає, що матеріали справи містять повністю обґрунтовані докази для задоволення позовних вимог, а відзив на позовну заяву відповідача є безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судове засідання 24.02.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка від 19.02.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 24.02.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка від 19.02.2015 року за підписом останнього.

Так, місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

З наявного в матеріалах справи Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 02.02.2015 року (том 1 а.с. 137) вбачається, що місцезнаходження відповідача відповідає адресі, на яку направлялись ухвали господарським судом у даній справі, а саме: 34610, Рівненська область, с. Малинськ, вул. Центральна, буд. 126А, каб. № 1, № 2.

За змістом статті 64 ГПК України вбачається, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Таким чином, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце судового засідання, а судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом відповідно до ст. ст. 42, 43 ГПК України.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 30.04.2014 року між Державним підприємством "Вугілля України", далі Постачальник, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтербіс", далі Покупець, був укладений договір поставки вугілля № 278/6, далі Договір.

Відповідно до п. 1.1. - 1.4. Договору Постачальник поставляє Покупцю вугільну продукцію (далі - вугілля) в асортименті, по реквізитах та за якісними характеристиками, приведеними в цьому Договорі. Покупець приймає вугілля, оплачує його вартість на умовах, встановлених цим Договором. Загальна кількість та вартість вугілля, що підлягає поставці за цим Договором встановлюються у Специфікаціях до цього Договору. Постачальник гарантує, що вугілля, яке постачається за Договором, знаходиться у його власності.

Згідно з п. п. 2.1. - 2.4. Договору вугілля постачається рівномірно добовими обсягами протягом періоду поставки залізничним транспортом у відкритих на піввагонах вантажною швидкістю на умовах FCA (залізнична станція відправлення) згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 р. з урахуванням особливостей, передбачених цим Договором, та за реквізитами Покупця, вказаними в Додатках до Договору. Партія вугілля відвантажується після відбору об'єднаної проби (згідно п. 6.4. ДСТУ 4083-2012). За результатами лабораторних випробувань об'єднаної проби оформляється посвідчення про якість вугілля в партії. Датою виконання зобов'язання по поставці вугіллі є дата календарного штемпеля залізничної станції відправлення на перевізному документі. Право власності на вугілля від Постачальника до Покупця переходить після підписання між сторонами акту приймання - передачі вугілля.

Пунктом 3.1.6. Договору передбачений обов'язок Постачальника надати Покупцю наступні документи:

- разом з відвантаженим вугіллям, через Вантажоперевізника залізничні накладні;

- протягом десяти календарних днів з дати виконання зобов'язання по поставці:

- рахунок-фактуру на поставлене вугілля - один примірник;

- оригінал посвідчення (сертифіката) про якість - один примірник;

- податкову накладну, виписану під кожен день відвантаження (поставки) або зведену податкову накладну разом з реєстром товаротранспортних накладних (залізничних накладних) - оригінал - один примірник;

- акти приймання-передачі вугілля із зазначенням дати відвантаження, ваги, номерів залізничних накладних, вагонів - два примірники.

Умовами п. 3.3.1. Договору передбачений обов'язок Покупця своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату вугілля на умовах Договору.

Порядок приймання вугілля за кількістю та якістю сторони узгодили в розділі 5 Договору. Так, відповідно до п. п. 5.1., 5.2. Договору сторони погоджують, що приймання вугілля проводиться та вугілля вважається переданим:

- за кількістю - згідно даних, зазначених у залізничних накладних з урахуванням комерційних актів (якщо такі будуть складені);

- за якістю - за даними якісних показників вугілля, які вказані в посвідченні (сертифікаті) якості Вантажовідправника вугілля (партії вугілля). Сторони погоджують, що підставою для оформлення та підписання актів приймання-передачі вугілля (відповідної партії) є дані про кількісні та якісні показники вугілля, що зазначені в залізничних накладних та посвідченнях про якість вугілля у партії.

Згідно з п. п. 6.1. - 6.4. Договору базова якість вугілля та граничні показники за марками становлять: найменування вугільної продукції (марка, клас) - вугілля кам'яне АС (6-13), зола на сухий стан граничне значення - 10,0 %, волога на робочий стан граничне значення - 8,0 %, сірка на сухий стан граничне значення - 1,0 %. Сторони мають право у додатках до договору погодити постачання інших марок вугілля. Покупець оплачує Постачальнику вартість вугілля в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника в наступному порядку:

- 90 % вартості погодженого в додатку до Договору обсягу поставки - на умовах попередньої оплати рівними частинами кожного банківського дня протягом періоду поставки;

- 10 % вартості - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання відповідних актів приймання-передачі вугілля. Сторони у додатках до цього Договору можуть погодити інший порядок оплати вугілля. Щомісячно Постачальник складає, підписує та надає Покупцеві на підписання акт звіряння взаємних розрахунків за Договором за минулий місяць поставки. Оплата провізної плати за транспортування вугілля залізничним транспортом від залізничної станції відправлення безпосередньо на адресу Вантажоотримувача здійснюється Покупцем, якщо інше не буде обумовлено у Специфікаціях або Додатках до цього Договору.

Пунктом 9.1. Договору визначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків за поставлене за Договором вугілля - до повного виконання зобов'язань.

Позивач в позові вказує, що відповідач, отримавши у власність вугілля та не оплативши його вартість у повному обсязі, порушив своє зобов'язання з оплати товару відповідно до п. 6.2. договору та вимоги статей 692 і 526 ЦК України, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 4450315,21 грн., яку і намагається стягнути позивач.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем до договору були складені та підписані наступні Специфікації, а саме:

- Специфікація від 30.04.2014 року, за умовами якої сторони узгодили поставку наступного товару: вугілля кам'яне АС (6-13) в обсязі 5000 тонн на загальну суму разом з ПДВ 5500000,00 грн.;

- Специфікація від 08.05.2014 року, за умовами якої сторони узгодили поставку наступного товару: вугілля кам'яне АС (13-25) в обсязі 5000 тонн на загальну суму разом з ПДВ 6000000,00 грн.

Умовами п. п. 2. та 3 вказаних Специфікацій сторони узгодили, що вугілля постачається на умовах FCA ст. «Пелагеївський» Донецької залізниці, строк поставки : травень 2014 року.

Так, на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу вугілля, передбачене умовами договору, на загальну суму 11545870,21 грн., а відповідач вказане вугілля прийняв, що підтверджується підписаними сторонами у справі актами приймання-передачі вугілля, засвідчені копія яких містяться в матеріалах справи (том 1, а.с. 47 - 109).

Матеріали справи свідчать, що відповідачем була здійснена часткова оплата за поставлене вугілля за договором, в загальній сумі 7125555,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких міститься в матеріалах справи (том 2, а.с. 24 - 29), а саме:

- платіжним дорученням № 1005 від 15.05.2014 року на суму 495315,00 грн.;

- платіжним дорученням № 1079 від 27.05.2014 року на суму 300240,00 грн.;

- платіжним дорученням № 1116 від 03.06.2014 року на суму 1200000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 1143 від 05.06.2014 року на суму 1000000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 1167 від 10.06.2014 року на суму 1200000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 1169 від 11.06.2014 року на суму 1000000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 1179 від 13.06.2014 року на суму 1000000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 1195 від 16.06.2014 року на суму 500000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 73 від 29.07.2014 року на суму 100000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 113 від 13.08.2014 року на суму 200000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 176 від 22.09.2014 року на суму 100000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 263 від 18.11.2014 року на суму 30000,00 грн.

Таким чином, з врахуванням здійснених часткових оплат сума заборгованості відповідача за поставлене вугілля станом на момент звернення до суду з позовом складала 4420315,21 грн.

Втім, відповідач свої зобов'язання з оплати за поставлений товар в повному обсязі не виконав, у зв'язку з чим за ним утворився борг, який станом на день розгляду справи судом становить 4420315,21 грн.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 01.08.2014 року по 28.10.2014 року в сумі 271286,34 грн. на підставі п. 7.6. Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що за порушення виконання грошового зобов'язання за цим Договором Постачальник має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми, з якої допущено прострочення за кожний день прострочення.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, в зв'язку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за період з 01.08.2014 року по 28.10.2014 року в сумі 32554,37 грн. та інфляційні витрати за період з серпня 2014 року по вересень 2014 року в сумі 165551,73 грн.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір поставки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, умови поставки, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам. Відповідач товар прийняв (про що свідчать наявні в матеріалах справи підписані з боку відповідача акти приймання-передачі вугілля (том 1, а.с. 47 - 109), його не повернув, а тому повинен здійснити за нього оплату за умовами договору.

Умови оплати товару узгоджені сторонами в розділі 6 Договору, зокрема в п. 6.2. Договору. Так, вказаним пунктом передбачено, що Покупець оплачує Постачальнику вартість вугілля в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника в наступному порядку:

- 90 % вартості погодженого в додатку до Договору обсягу поставки - на умовах попередньої оплати рівними частинами кожного банківського дня протягом періоду поставки;

- 10 % вартості - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання відповідних актів приймання-передачі вугілля.

З врахуванням підписання сторонами актів приймання-передачі, починаючи з 12.05.2014 року по 30.06.2014 року згідно умов п. 6.2. договору строк оплати поставленого відповідачу вугілля за вказаними актами настав ще у травні та червні 2014 року.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що відповідач не розрахувався в повному обсязі з позивачем у встановлений договором строк за поставлене згідно умов договору вугілля.

Матеріали справи свідчать, що позивач у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань з оплати поставленого товару у встановлений договором строк, направив на адресу останнього претензію № 2197/10 від 08.09.2014 року, в якій вимагав сплатити суму боргу в розмірі 4550315,21 грн. шляхом перерахування її у встановлений законодавством термін на його поточний рахунок. Втім, вказана претензія була залишена відповідачем без виконання.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов'язань за договором щодо не здійснення у повному обсязі оплати за поставлений товар, а також доведено порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого умовами договору, а наявність заборгованості в розмірі 4420315,21 грн. підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі вугілля, з врахуванням здійснених відповідачем часткових оплат боргу. Відповідач доказів сплати боргу у повному обсязі станом на день розгляду справи суду не надав.

За таких обставин, позовні вимоги Державного підприємства "Вугілля України" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербіс" заборгованості в сумі підлягають задоволенню частково в сумі 4420315,21 грн.

Посилання відповідача на неповідомлення позивачем про початок розгляду справи в суді за його позовом є хибними, оскільки в матеріалах справи містяться докази направлення на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: 83049, м. Донецьк, вул. Хірургічна, буд. 22 А, копії позовної заяви з додатками, що підтверджується наявним у справі описом вкладення від 17.11.2014 року та фіскальним чеком № 2118 від 17.11.2014 року. Крім того, копія позовної заяви була направлена позивачем на електронну адресу уповноважених представників відповідача.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобов'язання з оплати поставленої продукції з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, умовами п. 7.6. договору встановлено, що за порушення виконання грошового зобов'язання за цим Договором Постачальник має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми, з якої допущено прострочення за кожний день прострочення..

Несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати поставленого товару за договором підтверджено обставинами та доказами у справі.

Фактичні матеріали справи свідчать, що позивачем нарахована пеня за загальний період з 01.08.2014 року по 28.10.2014 року в сумі 271286,34 грн. правомірно, оскільки факт прострочення оплати відповідачем поставленого товару за договором підтверджений наявними у справі доказами.

Втім в матеріалах справи міститься наданий відповідачем лист № 24/10-2 від 24.10.2014 року, з яким останній звертався до правоохоронних органів з приводу порушення кримінального провадження щодо захоплення його підприємства невідомими особами та викрадення всієї первинної бухгалтерської документації Також відповідачем до матеріалів справи був наданий лист Слідчого управління Головного управління МВС України в Донецькій області № 4/7568 від 16.12.2014 року, в якому зазначено, що 11.11.2014 року відомості про вчинення кримінального правопорушення за фактом захоплення групою озброєних осіб приміщення, що належить ТОВ "Інтербіс", внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002257 за ст. 341 КК України та розпочато досудове розслідування.

Разом з тим, відповідачем в підтвердження складного фінансового становища підприємства був наданий звіт про фінансові результати з 9 місяців 2014 року, з якого вбачається, що за звітний період товариство має збиток в розмірі 31911000,00 грн.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 ГК України, частина перша якої визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо стягнення неустойки суд враховує: причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, майновий стан сторін, а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Таким чином, враховуючи вжиття відповідачем заходів до виконання зобов'язання, а саме часткову оплату більшої частини заборгованості за поставлений товар згідно умов договору в сумі 7125555,00 грн., обставини, пов'язані із захопленням приміщення ТОВ "Інтербіс" групою невідомих озброєних осіб, що унеможливило повноцінне ведення господарської діяльності, складний фінансовий стан товариства, наявність істотних обставин, що негативно впливають на його господарську діяльність, а саме проведення на території місцезнаходження підприємства антитерористичної операції, суд вважає за необхідне застосувати п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та зменшити розмір пені на 50% до 135643,17 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Державного підприємства "Вугілля України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербіс" про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 135643,17 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що за прострочення виконання відповідачем зобов'язань з оплати поставленого вугілля, позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних за період з 01.08.2014 року по 28.10.2014 року в сумі 32554,37 грн. та інфляційні витрати за період з серпня 2014 року по вересень 2014 року в сумі 165551,73 грн.

Оскільки мало місце прострочення оплати відповідачем за поставлене вугілля, а наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних за період з 01.08.2014 року по 28.10.2014 року та інфляційних витрат за період з серпня 2014 року по вересень 2014 року відповідає вказаній статті, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 32554,37 грн. та інфляційних витрат в сумі 165551,73 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо надання відстрочки виконання рішення суду, слід зазначити наступне.

Статтею 121 ГПК України визначено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Законодавець визначає, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Слід мати на увазі, що відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний термін звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Згідно з п. 7.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Заява відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду обґрунтована приписами статті 121 ГПК України, які передбачають наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

До обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідач відносить факт захоплення офісу ТОВ "Інтербіс" групою невідомих озброєних осіб, викрадення первинної бухгалтерської документації, неможливість у зв'язку з цим повноцінно вести господарську діяльність. Разом з тим, в якості обставини, яка ускладнює виконання рішення, відповідач зазначає незадовільний та важкий фінансовий стан ТОВ "Інтербіс".

Вказані обставини, в тому числі здійснення господарської діяльності в зоні проведення антитерористичної операції та важкий фінансовий стан підприємства, боржник вважає винятковими, оскільки вони перешкоджають своєчасно виконати рішення у спосіб та порядок визначені судом, а тому просить задовольнити його заяву про надання відстрочки виконання рішення суду.

На підтвердження викладених обставин відповідач надав наступні документи: листи-звернення № 24/10-2 від 24.10.2014 року та № 12/12-2 від 12.12.2014 року до начальника Слідчого управління Головного управління МВС України в Донецькій області, листи Слідчого управління Головного управління МВС України в Донецькій області № 4/7568 від 16.12.2014 року та № 4/538 від30.01.2015 року, баланс підприємства станом на 30.09.2014 року, звіт про фінансові результати за 9 місяців 2014 року.

Так, зі звіту про фінансові результати за 9 місяців 2014 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтербіс" за звітний період має збиток, який складає 31911000,00 грн., а витрати підприємства разом складають 36712000,00 грн.

Разом з тим, наданий заявником баланс (Звіт про фінансовий стан) станом на 30.09.2014 року свідчить, що про наявність у його підприємства станом на кінець звітного періоду довгострокових зобов'язань в сумі 84816000,00 грн. Також з балансу вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтербіс" станом на 30.09.2014 року на кінець звітного періоду має поточну кредиторську заборгованість, зокрема за:

- розрахунками за товари, роботи, послуги в сумі 6355000,00 грн.,

- розрахунками з бюджетом в сумі 83000,00 грн.,

- розрахунками зі страхування в сумі 43000,00 грн.,

- розрахунками з оплати праці в сумі 81000,00 грн.,

- поточну кредиторську заборгованість за одержаними авансами в сумі 2159000,00 грн., а також інші поточні зобов'язання в сумі 97561000,00 грн.

Таким чином, фінансово-економічний стан відповідача є складним.

Разом із цим, суд звертає увагу відповідача на те, що останній не надав суду відомостей про рух коштів на банківських рахунках та наявне рухоме та нерухоме майно, за рахунок якого можна провести стягнення, а також не надав суду обґрунтування вимоги про надання відстрочки саме строком на 18 місяців.

При цьому, дослідивши надані до заяви докази, врахувавши матеріальні інтереси боржника, його фінансовий стан, проведення на території, де знаходиться підприємство антитерористичної операції, суд дійшов висновку, що останнім необґрунтовано заявлено про відстрочку виконання рішення суду в даній справі саме на 18 місяців.

Однак, оцінюючи всі доводи відповідача, судом враховано, що відповідач визнає наявність заборгованості та не відмовляється від добровільного виконання своїх зобов'язань перед позивачем щодо погашення існуючої заборгованості за договором.

Відстрочка виконання рішення суду сприятиме як можливості продовження господарської діяльності боржника, так і зробить реальною можливість отримання боргу стягувачем.

За такими обставинами, клопотання відповідача підлягає задоволенню частково, а тому слід надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтербіс" відстрочку виконання рішення суду від 24.02.2015 року у справі № 908/5630/14 строком на 3 місяці до 24.05.2015 року.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 24.02.2015 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 551, 599, 629, 638, 639, 712 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193, 233, 265, 266 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85, 121 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Вугілля України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербіс" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербіс", 34610, Рівненська область, с. Малинськ, вул. Центральна, буд. 126А, каб. № 1, № 2, , на користь:

- Державного підприємства "Вугілля України", 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 4, , заборгованість в сумі 4420315 (чотири мільйона чотириста двадцять тисяч триста п'ятнадцять) грн. 21 коп., пеню в сумі 135643 (сто тридцять п'ять тисяч шістсот сорок три) грн. 17 коп., три проценти річних в сумі 32554 (тридцять дві тисячі п'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 37 коп., інфляційні витрати в сумі 165551 (сто шістдесят п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 73 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Вугілля України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербіс" щодо стягнення пені в сумі 135643,17 грн. відмовити.

4. Відстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області від 24.02.2015 року у справі № 908/5630/14 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербіс", 34610, Рівненська область, с. Малинськ, вул. Центральна, буд. 126А, каб. № 1, № 2, , на користь Державного підприємства "Вугілля України", 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 4, , заборгованості в сумі 4420315 (чотири мільйона чотириста двадцять тисяч триста п'ятнадцять) грн. 21 коп., пені в сумі 135643 (сто тридцять п'ять тисяч шістсот сорок три) грн. 17 коп., трьох процентів річних в сумі 32554 (тридцять дві тисячі п'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 37 коп., інфляційних витрат в сумі 165551 (сто шістдесят п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 73 коп., витрат по сплаті судового збору в сумі 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп., строком на 3 (три) місяці до 24.05.2015 року.

Повне рішення складено - 02.03.2015 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.