ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"26" березня 2015 р. Справа № 5002-23/5170.1-2011

Суддя господарського суду Київської області Щоткін О.В., розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на дії відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілм»

про стягнення

встановив:

До господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби ГУЮ в Дніпропетровській області Селезньова М.О. щодо неповідомлення скаржника про визначену вартість заставного майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Разом зі скаргою, скаржником була подана заява про поновлення строку для подання скарги.

Розглянувши заяву про відновлення процесуального строку на подання скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлений у частині першій статті 1212 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому, відповідно до вимог статті 53 ГПК, може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

Якщо Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок обчислення строку звернення до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби (як-от статтями 26, 47, 49, 57, частиною четвертою статті 58 названого Закону), то господарському суду слід виходити саме з такого порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 9.71 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012р. № 9.

Відповідно до ч. 4 статті 58 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Скаржник обґрунтовує заяву про відновлення процесуального строку на подання скарги тим, що про своє порушене право він дізнався лише 13.11.2014 року, під час ознайомлення представника ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» з матеріалами виконавчого провадження.

Як вбачається з відбитку календарного штампу проставленого на конверті, скарга була надіслана до суду лише 05.03.2015 року.

Твердження скаржника про те, що він вчасно звернувся з відповідною скаргою до начальника ВДВС не приймаються судом до уваги, оскільки скаржником не зазначено обставин та не надано належних доказів наявності поважних причин, які б перешкоджали звернутися зі скаргою на дії державного виконавця саме до суду в строк, передбачений законом.

Крім того, суд звертає увагу скаржника, що оскарження результатів оцінки вартості майна у виконавчому провадженні здійснюється у судовому порядку, згідно ч. 4 статті 58 ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що скаржник належними та допустимими доказами не довів, вказаних в заяві обставин і тому, в даному випадку у суду відсутні підстави задовольнити заяву та поновити скаржнику строк на подання скарги на дії органів ДВС.

Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 1212 ГПК України судом без виклику сторін виноситься ухвала.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 9.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012р. № 9.

Зважаючи на вищевикладене та на приписи ст. 53 та 1212 ГПК України, суд залишає подану скаргу без розгляду.

Окрім того, варто зазначити, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 ГПК, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності - зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена в п 9.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012р. № 9.

Пунктом 2 ст. 57 ГПК України на сторону покладений обов'язок відправлення копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Господарським судом встановлено, що скаржником не надано доказів направлення копії скарги і доданих до неї документів Товариству з обмеженою відповідальністю «Мілм», що також є підставою для повернення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» без розгляду.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 86, 53, 1212 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ухвалив:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на дії відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області у справі № 5002-23/5170.1-2011 залишити без розгляду.

Суддя О.В. Щоткін