ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р. Справа № 907/913/14

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г. Г.

при секретарі Фіна Н.,

з участю представників:

від позивача не з'явилися

від відповідача з'явився

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Фімадофф"

на рішення господарського суду Закарпатської області від 02.12.2014 року, суддя Карпинець В. І., у справі № 907/913/14

за позовом Комунального підприємства „Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства міста Ужгорода", м. Ужгород

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Фімадофф", с. Кінчеш, Ужгородський район

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Закарпатської області від 12.02.2015 року, в справі №907/913/14 позовні вимоги комунального підприємства „Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства міста Ужгорода" задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Фімадофф", на користь комунального підприємства „Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства міста Ужгорода" загальну суму 17 275,20грн. (в тому числі сума 14 799,10грн. - основний борг, сума 287,05грн. - нарахована пеня, сума 1 557,95грн. - інфляційні втрати, сума 631,10грн. - три проценти річних) та суму 1 827,00 грн. у відшкодування витрат по сплаченому судовому збору.

Підставою для задоволення позовних вимог, суд вказав, що позивачем належним чином виконувались умови укладеного між сторонами договору № 175 від 01.09.2005 року, однак відповідач порушив взяті на себе зобов'язання по оплаті наданих послуг, в зв'язку з чим утворилась заборгованість. Також позивачем були нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних (625 ГПК України, п.5 договору).

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення господарського суду Закарпатської області від 12.02.2015 року, в справі №907/913/14 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з неповним з'ясуванням обставин, що мали значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та недоведеністю обставин, що мали значення для справи.

Зокрема, скаржник посилається на те, що каналізаційні системи є непрацездатними протягом усього строку дії договору між сторонами. На підтвердження даного факту, відповідач посилається на акт комісійного обстеження від 01.12.2014 року б/н. Відтак, на думку відповідача, в зв'язку з тим, що каналізаційні системи є непрацездатними, він не зобов'язаний виконувати умови договору в частині здійснення оплати.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить рішення господарського суду Закарпатської області від 12.02.2015 року, в справі №907/913/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Твердження апелянта щодо непрацюючої каналізаційної мережі протягом дії договору є неправильним і не можуть базуватися на листі ТОВ «Закарпатгосптовари» від 06.11.2014 року № 14, оскільки працівниками позивача разом з представником відповідача проведено обстеження каналізаційної мережі 01.12.2014 року і складено акт, яким встановлено, що каналізаційна мережа перебуває в неробочому стані, однак невідомо в якому стані перебувала мережа до її комісійного обстеження. Відповідач не звертався до позивача, щодо неробочого стану мережі. Окрім того, як на підтвердження заборгованості, позивач вказує на гарантійний лист відповідача, яким останній визнає заборгованість та просить відтермінувати оплату послуг.

Представник відповідача, в судовому засіданні, підтримав апеляційну скаргу, просив рішення господарського суду Закарпатської області від 12.02.2015 року, в справі №907/913/14 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача, в судовому засіданні, заперечив проти апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи між комунальним підприємством „Виробничим управлінням водопровідно - каналізаціного господарства міста Ужгорода" та товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Фімадофф", укладено Договір №175 від 01.09.2005р. про приймання стічних вод до комунальної каналізації (далі - Договір, а.с.9-11).

Відповідно до п.1 Договору позивач зобов'язався приймати від відповідача стічні води. Водовідведення здійснюється по об'єкту - цех по виробництву безалкогольних напоїв в м. Ужгород по вул. Промисловій, 3-м, що знаходиться у позивача на праві власності згідно договору купівлі-продажу складського приміщення №01/01-к від 24.02.2004 р.

Відповідно до п.2 Договору відповідачем (Абонентом) взято зобов'язання своєчасно оплачувати надані йому послуги з водовідведення.

Умовами п.4 Договору передбачено, що розрахунки за надані послуги з водовідведення здійснюються за затвердженими тарифами. У разі зміни тарифів, діючих на час укладання договору, сплата Абонентом наданих йому послуг здійснюється за новими тарифами, діючими на період розрахунку, без зміни інших умов договору. Розмір тарифів відповідачем не оспорюється.

Оплата Абонентом наданих послуг проводиться шляхом перерахування на розрахунковий рахунок позивача (Водоканалу) грошових коштів до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі встановленого до оплати рахунку за фактично надані послуги. Розрахунковий період - один календарний місяць. Фактичним строком оплати вважається день надходження коштів на розрахунковий рахунок водоканалу.

Відповідно до умов п.9 Договору облік дощових стічних вод проводиться виходячи із площ твердого покриття і кількості опадів, за даними гідрометеослужби.

Суд зазначає, що приймання стічних вод від промислових підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності й відомчої належності до комунальних каналізацій врегульовано Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими Держбудом України (далі - Правила). В даних Правилах наведено визначення стічних вод та зазначено, що стічні води Підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства.

У відповідності до вимог «Правил», кількість дощових вод, що потрапляє у каналізаційні мережі, із зовнішніх мереж і споруд підприємства, визначається за даними гідрометеослужби (п. 15 Правил).

З огляду на вищевикладене, сторонами і було обумовлено, у відповідності до вимог чинного законодавства, в укладеному Договорі, порядок приймання Водоканалом від Абонента відведених дощових стоків та визначення їх кількості.

Отже, визначення умовами договору порядку обліку стічних вод та визначення ціни та приймання таких до каналізаційної мережі пропорційно території підприємства, яку він займає, повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що на виконання умов укладеного Договору №175 від 01.09.2005р. про приймання стічних вод до комунальної каналізації, по періоду з жовтня 2011р. по серпень 2014р., позивачем приймались до комунальної каналізації, через каналізаційні мережі, стічні води підприємства відповідача, що утворилися за рахунок дощових вод, шляхом виставлення, відповідно до умов п.4 Договору, рахунків - фактур за послуги по водопостачанню та водовідведенню на загальну суму 14 799,10грн. (далі-рахунки,а.с.19-54).

Відповідачем оплату таких рахунків, протягом вищезазначеного періоду, жодного разу не було проведено, в наслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 14 799,10грн..

Матеріалами справи підтверджується, що Водоканалом (позивачем) розрахунок кількості отриманих від Абонента (відповідача) до комунальної каналізації стічних вод у вигляді дощових стоків у кожному вищезазначеному звітному періоді, визначався згідно довідок Закарпатського обласного центру з гідрометеорології щодо кількості опадів по місту Ужгород у таких звітних періодах (а.с.72-108).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивачем вживались заходи щодо добровільного погашення відповідачем наявної загальної суми 23 166,82грн. заборгованості, яка утворилася станом на серпень 2014р., з урахуванням наявної заборгованості у сумі 10 109,22грн., яка виникла на початок жовтня 2011р., шляхом надсилання претензії від 06.08.2014р. (а.с.55-57) та якою було повідомлено позивача про можливість добровільного погашення наявної суми заборгованості. Разом з тим наявна сума заборгованості до даного періоду часу відповідачем не була погашена.

Суд зазначає, що до даної претензії позивачем також було долучено наявні рахунки по періоду з січня 2011р. по липень 2014 р.

Всупереч наведеному, відповідач порушив взяте на себе зобов'язання (п. 2, п. 4 Договору) по оплаті за надані послуги, внаслідок чого виник борг, який, згідно розрахунку позивача, станом на 15.09.2014р. складає 14 799,10грн. (а.с.12).

Отже, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог узгоджується із встановленими обставинами по справі: умовах Договору №175 від 01.09.2005р. про приймання стічних вод до комунальної каналізації, доказів відсутності сплати відповідачем суми боргу в розмірі 14 799,10грн., , виставлених рахунків позивача на оплату, яка виникла в межах строку позовної давності, станом на час подання даного позову до суду.

Щодо доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як на доказ, який спростовує вимоги позивача, відповідач посилається на акт від 01.12.2014р., складений працівниками позивача спільно з керівником відповідача щодо проведеного обстеження каналізаційної мережі, з якої приймаються стічні води до комунальної каналізації (а.с.120), однак такий Акт засвідчує обставину щодо перебування в неробочому стані такої каналізаційної мережі на дату обстеження, та ніяким чином не засвідчує обставину щодо її неробочого стану у періоді надання позивачем відповідачеві вищезазначених послуг, відповідно до виставлених рахунків. Також відсутні будь - які письмові звернення відповідача до позивача щодо неробочого стану даної каналізаційної мережі до вищезазначеного періоду її обстеження. В договорі також не передбачені зобов'язання позивача щодо експлуатації (ремонту, прочистки) колектора наявного в користуванні відповідача. Судом на підставі зібраних доказів по справі та обставин, не встановлене неналежне виконання договірних зобов'язань зі сторони позивача, які б могли потягнути відсутність у відповідача обов'язку з оплати послуг за діючим між сторонами договором.

Крім того, факт надання позивачем відповідачеві таких послуг станом на початок квітня 2013р. та наявність на такий період заборгованості та її визнання відповідачем, підтверджується листом відповідача від 03.04.2013р. (а.с.113).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов у заявленій до стягнення сумі 14 799,10грн. заборгованості підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача (а.с. 13-14), колегія суддів дійшла висновку, що нарахована позивачем, відповідно до вимог даної норми ЦК України, сума 631,10грн. трьох процентів річних та сума 1 557,95грн інфляційних втрат, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно вимог п.2 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки (штрафу, пені), встановлюється Договором.

Вимогами пункту 5 Договору сторонами передбачено, що у разі несвоєчасної оплати наданих послуг Абонент сплачує Водоканалу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день затримки оплати послуг.

Відтак , є правомірним, відповідно до вимог п. 5 Договору, з урахуванням вимог п. 6 ст. 232 ГК України, додаткове нарахування відповідачеві пені в загальній сумі 287,05грн., відповідно до розрахунку пені (а.с.15-18), який перевірено судом, та дана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Фімадофф" - відмовити.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 12.02.2015 року, в справі №907/913/14 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови виготовлений 30.03.2015 р.

Головуючий суддя Бойко С. М.

Суддя Бонк Т. Б.

Суддя Якімець Г. Г.