РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року Справа № 906/1343/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

при секретарі Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача: Паламарчук О.А.; Ляшенко Р.В.;

від Третьої особи 1: представник не з'явився;

від Третьої особи 2: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача

Комунальне підприємство "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради (м.Житомир) на рішення господарського суду Житомирської області від 02.12.14р. у справі № 906/1343/14 (суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом Комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані"

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Третя особа 1: Житомирська обласна рада

Третя особа 2: Комунальне підприємство "Обласний лікувально-оздоровчий реабілітаційний центр "Полісся"Житомирської обласної ради

про розірвання договору оренди № 1 від 28 лютого 2013 року та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Агенція з питань регіонального розвитку» Житомирської обласної ради (надалі - Позивач ) звернулося в господарський суд Житомирської області з позовною заявою (том 1, а.с. 2-8) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит Девелопмент Компані» (надалі - Відповідач; за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - Житомирської обласної ради (надалі - Третя особа 1) та Комунального підприємства «Обласний лікувально-оздоровчий реабілітаційний центр «Полісся» Житомирської обласної ради (надалі - Третя особа 2)) про: розірвання договору оренди № 1 від 28 лютого 2013 року цілісного майнового комплексу комунального підприємства «Обласний лікувально-оздоровчий реабілітаційний центр «Полісся» Житомирської обласної ради, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, укладений між Позивачем та Відповідачем; зобов'язання Відповідача повернути цілісний майновий комплекс Третій особі 2 за адресою м. Житомир, провулок Оздоровчий, 7, у порядку встановленому чинним законодавством та рішенням Житомирської обласної ради.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 2 грудня 2014 року (том 1, а.с. 188-191) з підстав, вказаних у цьому рішенні, позов задоволено частково.

Розірвано договір оренди № 1 від 28 лютого 2013 року цілісного майнового комплексу Третьої особи 2, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, укладений між Позивачем та Відповідачем. В решті позову відмовлено. Також, покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 218 грн..

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Позивач звернувся з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 3-10) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій, з підстав, вказаних у цій апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Житомирської області від 2 грудня 2014 року в даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом не повністю з'ясовані обставини, які мають значення для справи при прийнятті рішення, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Крім того, Позивач, як на підставу скасування рішення суду посилається на те, що висновок господарського суду проте, що договір оренди розірвано рішенням Третьої особи 1 не відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства України. Також, як зазначає апелянт, оскільки об'єктом договору оренди є цілісний майновий комплекс, що перебуває в комунальній власності, то для його повернення встановлений особливий порядок. Таким чином, як зазначає апелянт, жодного документа, що вимагає договір та чинне законодавство, які б свідчили про повернення майна чи то Позивачу чи то Третій особі 2 не підписано та відповідних дій направлених на повернення майна, Відповідачем не проведено, а тому, на думку Позивача, об'єкт оренди - цілісний майновий комплекс не може вважатися повернутим.

Ухвалою суду від 19 січня 2015 року (том 2, а.с. 2) апеляційну скаргу Позивача прийнято до провадження та призначено її розгляд на 25 лютого 2015 року на 14 годину 50 хвилин.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 25 лютого 2015 року (том 2, а.с. 44) було відкладено розгляд апеляційної скарги на 1 квітня 2015 року на 15 : 50 год.

Позивач, на виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного господарського суду, подав письмові пояснення (том 2. а.с. 51-54; 63- 66), в яких з підстав висвітлених в даних поясненнях, підтримав доводи зазначені в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу (том 2, а.с. 55-56), в якому з підстав висвітлених в цьому відзиві, заперечує проти доводів зазначених в апеляційній скарзі та просить залишити рішення господарського суду Житомирської області без змін.

Третя особа 1, на виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 25 лютого 2015 року, подала письмові пояснення (том 2. а.с. 68-72), в яких з підстав висвітлених в даних поясненнях, підтримала доводи Позивача зазначені в апеляційній скарзі.

Третя особа 2, на виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 25 лютого 2015 року, подала письмові пояснення (том 2. а.с. 74-75), в яких з підстав висвітлених в даних поясненнях, підтримала доводи Позивача зазначені в апеляційній скарзі.

Представники Позивача, Третьої особи 1 та Третьої особи 2 в судове засідання від 1 квітня 2015 року не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи Позивач, Третя особа 1 та Третя особа 2 були належним чином повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (том 1, а.с. 46, 48-49).

Водночас, представником Позивача на адресу Рівненського апеляційного господарського суду, через відділ канцелярії та документального забезпечення, 31 березня 2015 року було направлено клопотання (том 2, а.с. 77-79), в котрому Позивач просить відкласти розгляд апеляційної скарги на іншу дату.

Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи колегія суду дійшла висновку про його відхилення з врахуванням наступного.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору; господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника; при цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника; неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу.

Разом з тим, відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 передбачено, що: у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши наявні у справі матеріали колегія суду констатує, що розгляд апеляційної скарги (з урахуванням його продовження ухвалою від 25 лютого 2015 року) закінчується 3 квітня 2015 року, і будь-яке відкладення справи призведе до порушення апеляційним господарським судом даного строку, що є апріорі неприпустимим.

Враховуючи усе вищевказне та те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком учасників апеляційного провадження, з урахуванням приписів статті 101, частини 2 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників Позивача, Третьої особи 1 та Третьої особи 2, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні від 1 квітня 2015 року представники Відповідача заперечили проти доводів, висвітлених в апеляційній скарзі Позивача та просили залишити рішення місцевого господарського суду без змін, посилаючись при цьому на відсутність підстав для задоволення позовних вимог Позивача з огляду на розірвання договору оренди № 1 від 28 лютого 2013 року саме з 19 листопада 2011 року.

Заслухавши пояснення представників Відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, письмові пояснення, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, скасувавши рішення (в частині задоволення позову щодо розірвання договору оренди та в частині розподілу судових витрат) та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити. При цьому, суд виходив з наступного.

Згідно рішення Третьої особи 1 № 269 від 8 вересня 2011 року із врахуванням змін внесених рішенням № 735 від 22 листопада 2012 року: надано дозвіл на передачу в оренду цілісного майнового комплексу Третьої особи 2; Орендарем цілісного майнового комплексу Третьої особи 2 визначено Позивача; директора Позивача зобов'язано укласти договір оренди цілісного майнового комплексу Третьої особи 2 з орендною платою, встановленою відповідно до Методики розрахунку орендної плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищних, міст області, затвердженої рішенням обласної ради від 15 грудня 2011 року № 333.

На виконання вказаного рішення, 28 лютого 2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір оренди № 1 цілісного майнового комплексу Третьої особи 2, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області (надалі - Договір; том 1, а.с.17-20).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, Позивач передав, а Відповідач прийняв в строкове платне користування цілісний майновий комплекс Третьої особи 2 (за адресою: м. Житомир, провулок Оздоровчий, 7) на земельній ділянці, розмір якої складає 4,1478 га, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області (підприємство), склад і вартість якого визначено відповідно до акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу підприємства, складеного станом на 31 серпня 2012 року, становить 5 466 709 грн., без ПДВ, у тому числі: основні фонди за залишковою вартістю 5 466 709 грн., без ПДВ.

Умовою пункту 5.1 Договору визначено, що: надання даного майна в оренду є його використання за цільовим призначенням - розміщення центру соціальної адаптації та реабілітації людей.

Згідно пункту 10.3 Договору, зміни і доповнення або розірвання цього Договору допускаються за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідного договору.

Пунктом 10.7 Договору зазначено, що: чинність Договору припиняється, зокрема, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

Згідно з актом приймання-передачі від 28 лютого 2013 року, який є додатком № 3 до Договору (том 1, а.с. 22), Третя особа 2 передала Відповідачу цілісний майновий комплекс Третьої особи 2 за адресою м. Житомир, провулок Оздоровчий, 7. Даний акт засвідчено підписами сторін та скріплено відтисками їх печаток.

Додатком № 4 до Договору затверджений Перелік майна, що передається в оренду Відповідачу (том 1, а.с. 23).

Як вбачається з додатку № 5 до Договору - Акту приймання-передачі від 28 лютого 2013 року (том 1, а.с. 24), Третя особа 2 передала, а Відповідач прийняв наступні документи: Договір оренди земельної ділянки від 28 липня 2003 року на 2 аркушах; Інвентаризаційна справа № 6811 на будівлі лікувально-оздоровчого реабілітаційного комплексу «Полісся»; свідоцтво про реєстрацію ТЗ ЗИЛ-138, серія ІОС № 193652; свідоцтво про реєстрацію ТЗ ГАЗ-2411, серія ІОС № 193738; свідоцтво про реєстрацію ТЗ ЗАЗ-1102, серія ІОС № 193653.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач 17 вересня 2013 року звернувся до Позивача з листом № 140/09 (том 1, а.с. 25) про припинення дії Договору, зі змісту котрого вбачається, що Відповідач в зв'язку із неможливістю використання об'єкта оренди за цільовим призначенням з огляду на виявлені недоліки, які унеможливлюють використання майна за цільовим призначенням просив припинити дію Договору та прийняттям у Відповідача вказаного майна згідно актів приймання - передачі, котрі були долучені Відповідачем до цього листа та засвідчені підписами Відповідача (том 1, а.с. 26 та на звороті а.с. 26).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи рішенням Третьої особи 1 від 19 листопада 2013 року № 1045 (том 1, а.с. 29) «Про дострокове розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу комунального підприємства «Обласний лікувально-оздоровчий реабілітаційний центр «Полісся» Житомирської обласної ради» було вирішено надати дозвіл на дострокове розірвання, за згодою сторін, Договору оренди цілісного майнового комплексу Третьої особи 2 за адресою м. Житомир, пров. Оздоровчий, 7 (укладеного між Позивачем та Відповідачем).

Листом від 28 липня 2014 року № 347/12 Позивачем було повідомлено Відповідача, що рішенням Третьої особи 1 від 19 листопада 2013 року № 1045 було надано дозвіл на дострокове розірвання, за згодою сторін, Договору, 22 листопада 2013 року Позивачем було повідомлено Відповідача про необхідність надати представника від Відповідача для участі у комісії з повернення орендованого майна (том 1, а.с. 30-31).

Також, даним листом було направлено для Відповідача проект додаткової угоди на 2 аркушах (том 1, а.с. 32).

Позивачем як доказ направлення даного листа та Додаткової угоди для Відповідача було подано опис вкладення у цінний лист та квитанція від 29 липня 2014 року (том 1, а.с. 33; на звороті а.с. 33).

В зв'язку із неповерненням Відповідачем орендованого майна, як зазначає Позивач, відповідно до вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного (на думку Позивача) права з позовом до Відповідача про розірвання даного Договору та повернення орендованого майна Третій особі 2.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції враховує наступні положення діючого законодавства.

Згідно статті 651 Цивільного кодексу України: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору; у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статі 784 Цивільного кодексу України, наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Згідно статті 782 Цивільного кодексу України, передбачено спеціальний спосіб розірвання договору, шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Крім підстав для дострокового розірвання договору найму на вимогу наймодавця, які визначені статтею 783 Цивільного кодексу України, договір найму може бути достроково розірвано за рішенням суду за наявності загальних підстав, передбачених статтею 651 Цивільного кодексу України, а саме, в разі істотного порушення договору наймачем та в інших випадках, установлених договором або законом.

Пунктом 2 статті 651 Цивільного кодексу України унормовано, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частин 1, 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна": одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін; на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Статтею 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що: у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди; якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Положенням частини третьої статті 291 Господарського кодексу України визначено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін; на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України: зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно статті 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Колегія суду дослідивши докази, наявні в матеріалах справи в сукупності з вищенаведеними нормами діючого законодавства України, котрі спрямовані на врегулювання орендних відносин, зазначає, що оскільки орендоване майно є комунальним а відносини є господарськими (а тому пріоритетним є застосування саме норм господарського кодексу), і на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Зважаючи на винесене Третьою особою 1 рішення від 19 листопада 2013 року «Про дострокове розірвання Договору оренди цілісного майнового комплексу Третьої особи 2», котрим вирішено надантии дозвіл на дострокове розірвання Договору, за згодою сторін, необхідно дослідити чи було дотримано Позивачем та Відповідачем порядку розірвання договору, а саме, чи повідомлено Відповідача про результати розгляду його пропозиції про розірвання Договору (однією з умов якго є розірвання договору за згодою сторін), чи надіслано Позивачу у визначений законом строк підписаний примірник акту приймання-передачі орендованого майна або додаткової угоди із протоколом розбіжностей та, відповідно, чи є така додаткова угода укладеною (такою, що відбулася).

Окрім того, у залежності від дослідження обставин, які пов'язані із розірванням Договору за взаємною згодою сторін, колегією суду було надано належна правову оцінку вчиненню Відповідачем односторонньої відмови від Договору згідно листа від 17 вересня 2013 року № 140/09 та листа від 4 листопада 2013 року № 144/11 (том 1, а.с. 25; а.с. 37), з огляду на наявність правових підстав для вчинення односторонньої відмови від Договору.

Колегія суду оцінює всі докази в сукупності, і відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили, а тому при винесенні даного рішення апеляційний господарський суд, ґрунтуючись на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи та досліджує всі обставини справи в їх сукупності, надаючи оцінку кожному доказу.

З огляду на що колегія суду зазначає, що Відповідач своїм листом від 17 вересня 2013 року за № 140/09 щодо припинення дії Договору направив пропозицію для Позивача щодо розірвання Договору та повернення орендованого майна, додавши до листа підписаний Позивачем акт приймання-передачі майна цілісного майнового комплексу, котрий був отриманий Позивачем 17 вересня 2013 року (згідно відбитку штампа Позивача в правому нижньому куті даного листа; том 1, а.с. 25).

Як стверджує Позивач, 4 жовтня 2013 року Позивач своїм листом за № 11-1239 (том 1, а.с. 68) повідомив Відповідача про те, що питання дострокового припинення Договору буде розглядатися постійною комісією обласної ради з питань бюджету і комунальної власності, про час та місце проведення засідання Відповідача буде повідомлено.

Однак, суд констатує факт того, що матеріали справи не містять доказів направлення (отримання) Позивачем даного листа на адресу Відповідача.

В матеріалах справи міститься лист Позивача від 7 листопада 2013 року № 314/12 (том 1, а.с. 71), в котрому Позивач зазначає, що питання дострокового припинення Договору буде розглянуто на черговій сесії Третьої особи 1.

Однак, суд констатує факт того, що матеріали справи не містять доказів направлення (отримання) Позивачем даного листа на адресу Відповідача.

Третьою особою 1 було прийнято Рішення від 19 листопад 2013 року № 1045 (том 1, а.с. 29) "Про дострокове розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Обласний лікувально-оздоровчий реабілітаційний центр "Полісся" Житомирської обласної ради", котрим Третя особо 1 вирішила:

1. надати дозвіл на дострокове розірвання, за згодою сторін, договору оренди цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Обласний лікувально-оздоровчий центр "Полісся" Житомирської обласної ради за адресою: м. Житомир, пров. Оздоровчий, 7, укладеного між комунальним підприємством "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані";

2. Доручити комунальному підприємству "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради, комунальному підприємству "Обласний лікувально-оздоровчий центр "Полісся" Житомирської обласної ради вжити заходів щодо повернення цілісного майнового комплексу з оренди в порядку, встановленому чинним законодавством України;

3. Повернуте майно цілісного майнового комплексу закріпити на балансі комунального підприємства "Обласний лікувально-оздоровчий центр "Полісся" Житомирської обласної ради на праві господарського відання;

4. Директору комунального підприємства "Обласний лікувально-оздоровчий центр "Полісся" Житомирської обласної ради вжити заходів щодо відміни здійснених організаційно-правових заходів стосовно припинення діяльності підприємства;

5. Визнати таким, що втратило чинність рішення обласної ради від 8 вересня 2011 року № 269 "Про передачу в оренду цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Обласний лікувально-оздоровчий центр "Полісся" Житомирської обласної ради, зі змінами, внесеними рішенням обласної ради від 22 листопада 2012 року № 735;

6. Контроль за виконанням рішення покласти на постійну комісію обласної ради з питань бюджету і комунальної власності та заступника голови обласної ради Чигиря М.А..

22 листопада 2013 року листом № 227/12 Позивач повідомив Відповідача про необхідність надати представника від Відповідача для участі у комісії з повернення орендованого майна (том 1, а.с. 35).

Як зазначає Позивач, відповіді на лист від 22 листопада 2013 року від Відповідача не надходило, представника для участі в комісії з повернення орендованого майна Позивачем не надано.

Однак, колегія суду зазначає, що в матеріалах відсутні докази направлення даного листа Відповідачу.

Також, Позивач стверджу, що 29 листопада 2013 року було направило листа № 71 директору Відповідача про підписання актів прийому-передачі цілісного майнового комплексу або вмотивованої відмови від їх підписання.

Однак, докази направлення (вручення) даного листа в матеріалах справи відсутні, як і всіх вищеописаних листів Позивача.

В свою чергу апеляційний господарський суд констатує факт того, що Відповідач своїм листом від 4 листопада 2013 року № 144/11 (том 1, а.с. 37) повторно звернувся до Відповідача з пропозицією щодо припинення дії Договору з повторним направленням акту приймання-передачі орендованого майна та повідомив Позивача про вжиття ним всіх необхідних заходів для збереження орендованого майна, і у разі не підписання даного акту (том 1, а.с. 37 зворот) Відповідач зауважив, що він не несе жодної відповідальності за збереження орендованого майна, а об'єкт рахується переданим Позивачу. На даному листі міститься вхідний штамп Позивача, що свідчить про отримання ним даного листа.

Все вищевказане у даній судовій постанові призводить колегію суду до висновку, що в період прийняття рішення Житомирської обласної ради № 1045 від 19 листопада 2013 року (до і після його прийняття) саме Відповідач вчиняв заходи щодо розірвання Договору та повернення даного майна, а Позивач до 29 липня 2014 року (час направлення додаткової угоди; том 1, а.с. 33) всіляко ігнорував дані дії Відповідача.

При цьому, колегія апеляційного госопдарського суду констатує і той факт, що навіть надіславши проект додаткової угоди (більш ніж через вісім місяців після прийняття Третьою особою 1 рішення) Позивач навіть не підписав (не акцептував) зі своєї сторони даний правочин.

В той же час, колегія суду дослідивши рішення Третьої особи 1 від 19 листопада 2013 року №1045 «Про дострокове розірвання Договору цілісного майнового комплексу Третьої особи 2» зазначає наступні встановлені даним рішенням обставини.

Пунктом 1 даного рішенням Третя особа 1 вирішила: надати дозвіл на дострокове розірвання, за згодою сторін, Договору. Пунктом 2 даного рішення Третя особа 1 доручила Позивачу вжити заходів щодо повернення цілісного майнового комплексу з оренди в порядку, встановленому чинним законодавством України. Пунктом 3 рішення Третьої особи 1 було вирішено: повернуте майно цілісного майнового комплексу закріпити на балансі Третьої особи 2 на праві господарського відання. Пунктом 5 даного рішення було визнано таким, що втратило чинність рішення Третьої особи 1 від 8 вересня 2011 року № 269 «Про передачу в оренду цілісного майнового комплексу Третьої особи 2».

З поміж усього колегія суду звертає особливу увагу на те, що за змістом пункту 3 даного рішення, закріплене на баланс Третьої особи 2 могло бути вже п о в е р н у т е майно цілісного майнового комплексу (на праві господарського відання). Водночас, однією з вимог у даній справі є вимога про повернення даного майна. В той же час, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (том 1, а.с. 162), дане майно закріплено за Третьою особою 2 ще 16 травня 2014 року, тобто майже за п'ять місяців до подачі Позивачем даного позову. З огляду на що апеляційний господарський суд констатує те, що все вищевказане засвідчує факт того (стосовно вимоги про повернення), що Позивач звернувся по-суті щодо повернення вже повернутого майна (бо інакше за рішенням Третьої особи 1 такого повернення не могло відбутися).

Поряд з тим, колегія суду звертає увагу на той факт, що згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер витягу 21728611 (том 1, а.с. 162-163) станом на 16 травня 2014 року зареєстровано речове право господарського відання за Третьою особою 2 на майновий комплекс пансіонату з лікуванням за адресою м. Житомир, провулок Оздоровчий, буд. 7.

Тобто, починаючи з 16 травня 2014 року Третя особа 2 на законним основах (реєстрація речового права на нерухоме майно) володіє речовим правом - шляхом володіння, користування та розпорядження спірним майном, закріпленим за ним власником (територіальна громада в особі Третьої особи 1) з обмеженням правомочностей розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у передбачених законодавством України випадках.

Крім того, з огляду на зареєстроване за Третьою особою 2 речове право, колегія суду зазначає, що при проведенні реєстрації речового права на нерухоме майно державний реєстратор реєстраційної служби керується Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868), згідно котрого заявник повинен надати відомості стосовно земельної ділянки на котрій знаходиться таке майно, відомості про правовий статус даної земельної ділянки та інші документи, котрі засвідчують безперешкодний доступ та право на реєстрацію речового права за особою і лише після розгляду даних документів в їх сукупності проводиться реєстрація речового права на нерухоме майно (дане в свою чергу також спростовує твердження Позивача щодо відсутності в нього переданих згідно Додатку № 5 до Договору Акту приймання-передачі від 28 лютого 2013 року документів, адже за відсутності таких документів (договір оренди земельної ділянки від 28 липня 2003 року, інвентаризаційна справа № 6811 на будівлі лікувально-оздоровчого реабілітаційного комплексу «Полісся») неможливо було б провести реєстрацію речового права за Третьою особою 2).

Також, суд констатує, що Позивачем до матеріалів справи були долучені Договори про надання послуг охорони орендованого майна (укладені з листопада 2013 року по травень 2014 року) , котрі укладені між Третьою особою 2 та Виконавцями таких послуг (Сологуб В.А.; Дехтяренко А.І.; Галіахметов С.М.; Юраков В.М.; Сілін І.В.; том 1, а.с. 77-80; 83-90).

Предметом укладених договорів є послуги з охорони цілісного майнового комплексу Третьої особи 2 за адресою м. Житомир, пров. Оздоровчий, 7.

З розрахунково-платіжних відомостей за період з грудня 2013 року по жовтень 2014 року (том 1, а.с. 91-101) вбачається, що Третьою особою 2 було проведено облік осіб, котрі надавали послуги з охорони майна, кількість відпрацьованих ними днів, суми нарахованої заробітної плати та суми утриманих податків.

Окрім того, колегія суду звертає увагу, що в матеріалах справи містяться копії видаткових касових ордерів за період грудень 2013 року по листопад 2014 року (том 1, а.с. 104-147), з котрих вбачається виплата Третьою особою 2 грошових сум особам, з котрими були укладені договори про надання послуг з охорони орендованого майна та відповідно отримання даних виплат, про що свідчить підпис вищенаведених осіб на видаткових касових ордерах.

Дані договори щодо охорони майна, Третя особа 2 укладала як Замовник даних послуг, водночас, колегія суду констатує, що не маючи в натурі даного майна неможливо здійснювати будь-які дії по відношенню до даного майна (будь-то укладення певних договорів чи здійснення інших дій) в тому числі розпорядження, володіння та користування даним майном.

Усі вищеописані докази в площинні встановлених умов Рішенням Третьої особи 1 від 19 листопада 2013 року опосередковано підтверджують факт того, що Третя особа 2 фактично володіла (отримала майно, що було передано) орендованим майном як на період укладення даних договорів про надання послуг з охорони майна так і на даний час, адже тільки особа яка має певний спектр правомочностей, що входять до права власності (як-то володіння, користування та розпорядження) може здійснити будь-яку із правомочностей по відношенню до належного їй майна.

Водночас, з огляду на вимоги частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду у судовому процесі всіх обставин справи у їх сукупності, не дивлячись на наявні недоліки щодо оформлення взаємної згоди сторін щодо розірвання Договору та припинення орендних відносин, з огляду на умови пунктів 2.4 та 10.3 Договору, колегія суду зазначає, що своїми взаємними конклюдентними діями Позивач та Відповідач засвідчили факт розірвання Договору 19 листопада 2013 року та опосередковано підтвердили даний факт прийняттям даного майна Третьою особою 2 до свого господарського відання, що окрім вищезазначених активних дій по охороні цілісності даного майна, засвідчує й факт проведення реєстрації речового права (права господарського відання) за Третьою особою 2 на спірне нерухоме майно.

Підсумовуючи усе вищевстановлене колегія суду зазначає, що статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. Одностороння відмова від договору не потребує узгодження так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадку, коли ж намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, то у разі направлення пропозиції щодо розірвання договору, договір вважається розірваним саме з моменту отримання позитивної відповіді щодо такого розірвання.

Отже, в даному ж випадку, в правовому полі вищезазначених норм діючого законодавства України в площинні умов Договору та з врахуванням всіх обставин справи, вбачається наявність направлення пропозиції Відповідача для Позивача щодо розірвання договору і її одержання, та як наслідок прийняття Третьою особою 1 відповідного рішення про дострокове розірвання Договору в аспекті існування факту реєстрації права господарського відання саме за Третьою особою 2, колегія суду приходить до висновку, що вище встановлене свідчить про припинення зобов'язань Позивача та Відповідача, які виникли в силу укладеного між ними Договору, а відтак предмет спору про розірвання Договору - відсутній.

Поряд з тим, колегія суду зауважує, що абзацом 3 підпункту 4.4 пункту 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що припинення провадження у справі на підставі приписів підпункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існувати в процесі розгляду справи; якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи усе описане вище, колегія суду приходить до висновку, що вищевказані законодавчі положення та умови Договору, а також встановлений факт розірвання Договору та припинення зобов'язань по даному Договору, свідчать про наявність підстав для відмови у розірванні Договору.

При цьому, суд вважає, що з огляду на неодноразове направлення Відповідачем актів Позивачу і інгнорування останнім даних дій, саме позивач по суті ухилився від документарного дооформлення дій щодо розірвання і повернення цього майна (не підписавши акти, та вчинивши дії щодо направлення непідписаної ним же додаткової угоди вже після оформлення повернення майна, що як вказано вище уже оформлене витягом від 16 травня 2015 року).

З огляду на даний висновок колегія апеляційного господарського суду критично ставиться до дій Позивача щодо подачі даного позову, адже все вищевказане призводить суд до висновку, що Позивач порушуючи довгий час своєю бездіяльністю право Відповідача на розірвання Договору, звернувся до суду за захистом не свого порушеного права, а за захистом порушеного ним самим права. При цьому, як вказано вище в даній судовій постанові, дії Позивача щодо розірвання Договору і повернення майна мали бути дооформленні ним відразу ж після прийняття Третьою особою 1 рішення № 1045 від 19 листопада 2013 року.

Відтак, Рівненський апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимоги щодо розірвання Договору і повернення цілісного майнового комплексу Третій особі 2 (за адресою: м. Житомир, провулок Оздоровчий, 7).

Відповідно, приймаючи таке рішення, суд скасовує судове рішення господарського суду Житомирської області в частині розірвання Договору, та залишає без змін його в іншій частині (щодо повернення).

Усе вищевказане у даній судовій постанові, вказує на неповне з'ясування місцевим господарським судом всіх обставин справи, про невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, та про порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального права - що в силу дії пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставами для скасування оскарженого рішення господарського суду Житомирської області.

З огляду на усе висвітлене вище, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу Позивача частково, скасовує оскаржуване рішення господарського суду Житомирської області від 2 грудня 2014 року по справі № 906/1343/14 та приймає нове, яким відмовляє в задоволенні позову повністю.

Доводи апелянта, висвітлені в апеляційній скарзі є безпідставними, спростовані всім вищеописаним в даному судовому рішенні, і до уваги колегією суду не беруться.

Судові витрати по справі апеляційний господарський суд покладає на Позивача у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради - задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 02 грудня 2014 року в справі № 906/1343/14 - скасувати в частині задоволення позову щодо розірвання договору оренди № 1 від 28 лютого 2013 року та в частині розподілу судових витрат, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"В задоволенні позову відмовити повністю".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 906/1343/14 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.