КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2015 р. Справа№ 925/2421/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Селекційний племзавод «Золотоніський» на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.02.2015 (Суддя Хабазня Ю.А.)

за позовом Приватного підприємства «Фенікс-Агро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Селекційний племзавод «Золотоніський»

про стягнення 406 097,09 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Фенікс Агро» звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Селекційний племзавод «Золотоніський» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.02.2015 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Селекційний племзавод «Золотоніський» на користь Приватного підприємства «Фенікс-Агро» 322 686,10 грн. основного боргу за отриманий товар, 30758,20 грн. інфляційних, 44 337,85 грн. пені, 8 309,66 грн., 3% річних.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення прийнято з порушення норм процесуального права та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 03.02.2015 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 26.03.2015.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представники відповідача та позивача в судове засідання на вказану дату не з`явилися про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

За змістом ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права встановив наступне:

11.01.2014 між Приватним підприємство «Фенікс Агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Селекційний племзадов «Золотоніський» був укладений договір поставки № 22.

Відповідно до п. 1.1 договору поставки за даним договором позивач зобов'язується в порядку та строки, встановлені договором, передати товар у власність відповідачу, а відповідач зобов'язаний прийняти і своєчасно оплатити зерно, насіння корми для тварин, інші матеріали, машини, промислове обладнання, сільськогосподарські машини, обладнання та техніку.

Поставка вважається завершеною, з моменту передачі партії товару покупцю у власність, що засвідчується видатковою накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін та необхідними товаросупровідними документами, передбаченими чинним законодавством України.

Відповідно з договором поставки від 11.01.2014 № 22 та видатковим накладним від 14.01.2014 №РН-0000046, від 15.01.2014 №РН-0000057, від 16.01.2014 № РН-0000064, від 17.01.2014 № РН-0000085, від 20.01.2014 №РН-0000102, від 20.01.2014 № РН-0000103, від 21.01.2014 № РН-0000113, від 21.01.2014 № РН-0000114, від 22.01.2014 №РН-0000128, від 27.01.2014 № РН-0000161, від 27.01.2014 № РН-0000165, від 27.01.2014 № РН-0000166, від 28.01.2014 № РН-0000169, від 28.01.2014 № РН-0000176, від 11.02.2014 №РН-0000287, від 11.02.2014 № РН-0000288, від 13.02.2014 № РН-0000307, від 14.02.2014 № РН-0000321, від 14.02.2014 № РН-0000323, від 18.02.2014 № РН-0000330, від 18.02.2014 № РН-0000341, від 20.02.2014 №РН-0000348, від 20.02.2014 № РН-0000349, від 21.02.2014 № РН-0000366, від 21.02.2014 № РН-0000377, від 26.02.2014 № РН-0000406, від 05.03.2014 № РН-0000454, від 06.03.2014 № РН-0000461, від 11.03.2014 № РН-0000498, 14.03.2014 № РН-0000524, від 21.03.2014 № РН-0000584, ВІД 25.03.2014 № РН-0000610, від 29.03.2014 № РН-0000643, від 03.04.2014 № РН-0000673, від 11.04.2014 № РН-0000751, від 12.04.2014 № РН-0000754, від 17.04.2014 № РН-0000784, від 24.04.2014 № РН-0000827, від 29.04.2014 № РН-0000861, від 02.05.2014 № РН-0000888, від 08.05.2014 № РН-0000928, від 13.05.2014 № РН-0000951, від 17.05.2014 № РН-0000996, від 18.05.2014 № РН-0001005, від 22.05.2014 № РН-0001051, від 23.05.2014 № РН-0001059, від 28.05.2014 № РН-0001085, від 30.05.2014 № РН-0001106, від 14.06.2014 № РН-0001346, від 14.06.2014 № РН-0001347, від 17.06.2014 № РН-0001421, від 18.06.2014 № РН-0001444, від 24.06.2014 № РН-0001568, від 25.06.2014 № РН-0001587, від 26.06.2014 № РН-0001591, від 27.06.2014 № РН-0001640, від 27.06.2014 № РН-0001641, від 02.07.2014 РН-0001688, від 03.07.2014 № РН-0001711, від 03.07.2014 № РН-0001732, від 04.07.2014 № РН-0001737, від 09.07.2014 № РН-0001808, від 10.07.2014 № РН-0001832, від 11.07.2014 № РН-0001837, від 11.07.2014 № РН-0001857, від 17.07.2014 № РН-0001966, від 24.07.2014 № РН-0002092, від 25.07.2014 № РН-0002101, від 29.07.2014 № РН-0002180, від 30.07.2014 № РН-0002215, від 07.08.2014 № РН-0002337 за довіреністю типової форми №М-2 від 14.01.2014 №25, від 15.01.2014 №31, від 17.01.2014 №45, від 20.01.2014 №46, від 20.01.2014 №47, від 21.01.2014 №51, від 21.01.2014 №52, від 22.01.2014 №57, від 27.01.2014 №74, від 27.01.2014 №65, від 27.01.2014 №66, від 28.01.2014 №75, від 11.02.2014 №119, від 13.02.2014 №124, від 14.02.2014 №126, від 18.02.2014 133, від 18.02.2014 №135, від 20.02.2014 №138,від 20.02.2014 №139, від 21.02.2014 №142, від 21.02.2014 №143, від 26.02.2014 №158, від 05.03.2014 №184, від 06.03.2014 №186, від 10.03.2014 №207, від 14.03.2014 №202, від 21.03.2014 №225, від 25.03.2014 №235, від 29.03.2014 №246, від 03.04.2014 №267, від 11.04.2014 №291, від 12.04.2014 №292, від 17.04.2014 №308, від 24.04.2014 №334, від 29.04.2014 №341, від 02.05.2014 №352, від 08.05.2014 №361, від 13.05.2014 №370, від 17.05.2014 №378, від 18.05.2014 №379, від 22.05.2014 №413, від 23.05.2014 №415, від 28.05.2014 №428, від 30.05.2014 №434, від 14.06.2014 №450, від 14.06.2014 №451, від 17.06.2014 №452, від 18.06.2014 №455, від 19.06.2014 №461, від 25.06.2014 №466, від 26.06.2014 №474, від 26.06.2014 №483, від 02.07.2014 №482, від 03.07.2014 №488, від 03.07.2014 №487, від 08.07.2014 №489, від 09.07.2014 №508, від 10.07.2014 №511, від 14.07.2014 №514, від 24.07.2014 №554, від 29.07.2014 №564, від 07.08.2014 №575, відповідач отримав через своїх представників Стрижак Л.М., Бубенщикова О.М., від позивача товар в кількості, асортименті та по цінах, зазначених у видаткових накладних, на загальну суму 6 039 862,70 грн.

В порушення умов договору відповідачем отриманий товар було оплачено частково на загальну суму 5 717 176, 60грн.

Позивач звертаючись із позовом до суду мотивує свої вимоги тим, що відповідачем не було сплачені кошти за отриманий товар, відповідно до договору та у встановлений строк.

Відповідач відзив на позовні вимоги не подав, та не висловив свою позицію, щодо заявлених вимог в частині визнання чи не визнання боргу.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами договором №22 відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав і станом на час розгляду спору за отриманий товар розрахувався частково, заборгованість відповідача перед позивачем склала 322 686,10 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п.4.1, договору поставки оплата товару, яка передається у відповідності з умовами даного договору, здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця на підставі виставкового рахунку.

Відповідно до п. 4.2 договору поставки, оплата товару здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок продавця на протязі 1 (одного) банківського дня з моменту поставки, при цьому сторони заздалегідь погодили право покупця розрахуватися за товар на умовах 100% або часткової попередньої оплати. Узгодження ціни і об'єму партії здійснюється в телефонному, фарсовому або електронному режимі при виставленні рахунок-фактури. Рахунок-фактури є невід'ємною частиною цього договору і вважається дійсним при дотриманні покупцем строків оплати узгодження партії товару.

Враховуючи умови договору поставки та докази, надані позивачем на підтвердження здійснення поставки, строк оплати відповідачем поставленого товару на момент розгляду даного спору настав.

Факт отримання товару відповідачем на виконання умов договору поставки № 22, крім наявних в матеріалах справи видаткових накладних, підтверджується частковою оплатою товару відповідачем, а саме: довіреностями, а також банківськими виписками по рахунку позивача за періоди: з 01.01.2014 по 28.02.2014, з 01.03.2014 по 30.04.2014, з 01.05.2014 по 30.06.2014, з 01.07.2014 по 31.08.2014, з 01.09.2014 по 31.10.2014, податковими накладними від 14.01.2014, від 15.01.2014, від 16.01.2014, від 17.01.2014, від 20.01.2014, від 21.01.2014, від 22.01.2014, від 27.01.2014, від 28.01.2014, від 11.02.2014, від 13.02.2014, від 14.02.2014, від18.02.2014, від 20.02.2014, від 21.02.2014, від 26.02.2014, від 05.03.2014, від 06.03.2014, від 11.03.2014, від 14.03.2014, від 21.03.2014, від 25.03.2014, від 29.03.2014, від 03.04.2014, від 11.04.2014, від 12.04.2014, від 17.04.2014, від 24.04.2014, від 29.04.2014, від 02.05.2014, від 08.05.2014, від 13.05.2014, від 17.05.2014, від 18.05.2014, від 22.05.2014, від 23.05.2014, від 28.05.2014, від 30.05.2014, від 14.06.2014, від 17.06.2014, від 18.06.2014, від 24.06.2014, від 25.06.2014, від 26.06.2014, від 27.06.2014, від 02.07.2014, від 03.07.2014, від 04.07.2014, від 09.07.2014, від 10.07.2014, від 11.07.2014, від 17.07.2014, від 24.07.2014, від 25.07.2014, від 29.07.2014, від 30.07.2014, від 07.08.2014.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем інфляційні втрати та 3% річних складають відповідно 30758,20 грн. (за серпень-листопад 2014) та 8309,66 грн. (за період з 22.02.2014 по 15.12.2014), з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідачем не оспорюється розрахунок позивача за вказані періоди.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача про стягнення 3% річних в сумі 10 497,77 грн., визнала його арифметично вірним та обґрунтованим, тому судом першої інстанції правомірно задоволено вимогу про стягнення 3% в сумі 10 497,11 грн.

Відповідно п.8.4 договору № 22, у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов'язань за цим договором покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від не своєчасного виконання грошового зобов'язання з кожен день прострочення виконання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Так, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч.6 ст.231, ч.6. ст.232 ГК України за не виконання грошового зобов'язання штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштам, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Позивач звертаючись до суд першої інстанції просив стягнути з відповідача неустойку в сумі 42 155, 02 грн., колегія суддів, перевіривши наданий розрахунок, вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив вимогу про стягнення з відповідача 42 155,02 грн. неустойки.

Твердження представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції були порушенні норми процесуальні права, а саме в порушення ст. 77 ГПК України, суд не відклав розгляд справи за не явкою відповідача в межах встановленого строку ст. 69 ГПК України, не приймається колегією суддів до уваги виходячи з наступного.

15.12.2014 позивач звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки №22.

Позовну заяву ПП «Фенікс-Агро» ухвалою суду було прийнято до провадження та призначено до розгляду 22.01.2015.

Факт підтвердження вручення поштового повідомлення позивачу та відповідачу міститься в матеріалах справи (а.с. 310, 311, т.1).

У призначене судове засідання з'явився представник позивача, представник відповідача не з'явився, про причини не явки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не подав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такою обставиною, зокрема, є нез'явлення в засідання представника відповідача.

Ухвалою суду від 22.01.2015 розгляд справи відкладено на 03.02.2015, зобов'язано представника відповідача надати - уточнені розрахунки суми основного боргу у вигляді хронологічної таблиці фактів поставки та оплати, 3% річних та пені; а також надати відзив (за наявності заперечень); власний розрахунок заявлених до стягнення сум (у разі незгоди з розрахунком позивача); усі докази на підтвердження власного розрахунку та викладених у відзиві обставин.

Відповідач, вказівки ухвали суду від 22.01.2015 не виконав, в судове засідання 03.02.2015 не з'явився, причини не явки суду не повідомив.

Згідно ст.59 ЦК України сторони, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомити суд про причини неявки у судове засідання. У разі не повідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

В апеляційній скарзі не міститься належного обґрунтування порушення судом першої інстанції норм процесуального права, чи інших доводів, які б надали підстав для висновку про незаконність рішення суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги Приватного підприємства «Фенікс Агро», а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Селекційний племзавод «Золотоніський» не підлягає задоволенню.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в їх задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Селекційний племзавод «Золотоніський» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 03.02.2015 у справі № 925/2521/14- без змін.

2.Матеріали справи № 925/2421/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко