ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2015 р. Справа № 911/497/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантек»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РГК»

про стягнення 240 315, 29 грн.

за участю представників:

від позивача: Мельник Ю.В.

від відповідача: не з'явилися

суть спору:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 240 315, 29 грн. заборгованості за договором поставки нафтопродуктів № 28012014/1 від 28.01.2014, з яких: 118 183, 00 - основного боргу, 27 040, 79 грн. - пені та 95 091, 50 грн. - штрафу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунку за отриманий товар.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.02.2015 порушено провадження у даній справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 05.03.2015.

До господарського суду Київської області від позивача надійшла заява б/н від 04.03.2015 (вх. № 4930/15 від 04.03.2015), до якої додано документи по справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.03.2015 розгляд справи відкладено на 26.03.2015 у зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача те неналежним виконанням сторонами вимог суду.

Присутній у судовому засіданні 26.03.2015 представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті та зважаючи на обмежені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строки вирішення спору, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 26.03.2015, відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

28.01.2014 між сторонами укладено договір поставки нафтопродуктів № 28012014/1, за умовами якого позивач зобов'язався передати в погоджені строки, а відповідач - прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти (іменовані далі за текстом - «товар»), найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару.

Відповідно до п. 1.2 договору номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюються сторонами за обопільною згодою на основі заявки відповідача й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактур) та/чи в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, котрі являються специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід'ємну частину цього договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що загальна ціна цього договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару відповідачем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається позивачем в рахунках - фактурах та накладних документах.

Згідно з п. 3.2 договору відповідач зобов'язується оплачувати повну вартість (в розмірі 100%) товару (в тому числі ПДВ), відображену в рахунках-фактурах на кожну окрему партію товару, (видаткових накладних та/або актах приймання-передачі), у строк, що не перевищує сім календарних днів із дати відвантаження, враховуючи день відвантаження. Датою відвантаження вважається дата, що вказана у видатковій накладній.

Відповідно до п. 3.3 договору право власності на товар переходить до відповідача з моменту фактичного отримання товару, що вказаний в накладних документах на товар (видаткових-накладних та/або актах приймання-передачі).

Пунктом 3.4 договору передбачено, що датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів банківською установою на банківський рахунок позивача.

Згідно з п. 4.2 договору у випадку неналежного виконання відповідачем обов'язків по оплаті товару на підставі виставлених рахунків-фактур, або невиконання/неналежного виконання відповідачем договірного зобов'язання, визначеного п. 2.12 цього договору, позивач має право стягнути із відповідача пеню у розмірі 0,5% річних за кожен день прострочення від вартості несвоєчасно оплаченої партії товару, а також штраф у розмірі 50% відсотків від кожної несвоєчасно оплаченої партії товару, якщо затримка оплати триватиме понад 10 днів.

Відповідно до п. 6.1 договору цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє по 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків до їх повного проведення.

На виконання умов договору поставки нафтопродуктів № 28012014/1 від 28.01.2014 позивач по видатковій накладній № 1 від 12.02.2014 поставив відповідачу товар на загальну суму 190 183, 00 грн., а відповідач вказаний товар отримав. Копія зазначеної видаткової накладної долучена до матеріалів справи, оригінал у судовому засіданні оглянутий.

Проте, в порушення своїх договірних зобов'язань, відповідач за поставлений товар за вищезазначеною накладною розрахувався частково, а саме на суму 72 000, 00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 118 183, 00 грн., що і стало підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач заявлених до нього вимог щодо стягнення заборгованості за отриманий товар не спростував, у судове засідання своїх представників не направив, належних та допустимих доказів, які підтверджують виконання ним зобов'язань за договором поставки нафтопродуктів № 28012014/1 від 28.01.2014 суду не надав.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що поставка товару була здійснена на виконання умов договору поставки нафтопродуктів № 28012014/1 від 28.01.2014, доказів оплати товару відповідачем не надано, борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 118 183, 00 грн. основного боргу за поставлений товар є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

Крім того, позивач на підставі п. 4.2 договору просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 27 040, 79 грн. за період з 19.02.2014 по 06.02.2015 та 95 091, 50 грн. - штрафу.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи, те, що договором не передбачено «іншого» строку нарахування штрафних санкцій, судом було здійснено власний розрахунок пені, з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, відповідно до якого пеня підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 12 282, 49 грн.

Також, судом перевірено розрахунок штрафу, що доданий до позовної заяви, та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки нафтопродуктів № 28012014/1 від 28.01.2014 підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 225 556, 99 грн., з яких: 118 183, 00 грн. - основного боргу, 12 282, 49 грн. - пені та 95 091, 50 грн. - штрафу.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 33-34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантек» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РГК» (09600, Київська область, Рокитнянський район, селище міського типу Рокитне, вулиця Ентузіастів, будинок 3, ідентифікаційний код - 37066355) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантек» (01001, місто Київ, Печерський район, вулиця Михайла Грушевського, будинок 4-Б, кімната 27, ідентифікаційний код - 36778425) 118 183 (сто вісімнадцять тисяч сто вісімдесят три) грн. 00 коп. - основного боргу, 12 282 (дванадцять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 49 коп. - пені, 95 091 (дев'яносто п'ять тисяч дев'яносто одна) грн. 50 коп. та 4 511 (чотири тисячі п'ятсот одинадцять) грн. 14 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено: 31.03.2015

Суддя Т.В. Лутак