ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Справа № 915/267/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «О.С.А.-Транс»

54039, м. Миколаїв, вул. Колеснікова, 13

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Резерв»

54029, м. Миколаїв, вул. Пушкінська, б. 28, офіс 13

Про: стягнення заборгованості в сумі 32352,92 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Оніпченко С.Ф., за довіреністю;

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 25.02.2015 року звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 32 352,92 грн., в тому числі основний борг - 28 242,50 грн., пеня - 4110,42 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору №34-2014 «про перевезення вантажів автомобільним транспортом» від 01.09.2014 року; актів здачі-приймання робіт (послуг) №ОУ-0000188 від 26.09.2014 р. на суму 33 610,50 грн., №ОУ-0000214 від 24.10.2014 р. на суму 3822,00 грн.; рахунків-фактур №СФ-0000192 від 26.09.2014 та №СФ-0000218 від 24.10.2014 р.; товарно-транспортних накладних (в кількості 10 шт.); акту звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем станом на 01.12.2014 р.; банківських виписок на загальну суму 9190,00 грн.; претензії № 03/12 від 03.12.2014 року; норм ст.ст. 526, 530, 599, 617, 611, 549, 551 Цивільного кодексу України, ст.ст. 202, 229, 193 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що відповідач договірні зобов'язання належним чином не виконав, оплату за отримані послуги перевезення у встановлений договором строк здійснив лише частково, чим порушив умови договору.

Відповідач вимоги ухвали суду не виконав, відзив по суті позову не надав, в судове засідання свого представника з невідомих причин не направив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 242.

Отже, справу розглянуто на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

31.03.2015 р. за результатами розгляду справи суд, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представника позивача, суд -

встановив:

01 вересня 2014 року між сторонами був укладений договір № 34-2014 «про перевезення вантажів автомобільним транспортом» згідно з предметом якого позивач, як перевізник, зобов'язується доставити ввірений йому замовником вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а відповідач, як замовник, зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Розділом 4 договору сторони передбачили вартість і порядок розрахунків. Так, розмір плати за перевезення вантажів та інші операції й послуги, пов'язані з перевезенням визначаються сторонами угодою довільної форми. Замовник зобов'язується сплатити вартість виконаних перевезень вантажів згідно виставленого перевізником рахунку шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок на протязі 5 (п'яти) днів з моменту одержання ним оригіналів вищевказаного рахунку перевізника, акту виконаних робіт, додаткової накладної (пункти 4.1, 4.2 договору).

Розділом 5 договору учасники визначили відповідальність сторін за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань.

Пунктом 8.3 сторони визначились, що даний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2014 року (з подальшим правом його пролонгації).

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача плати за надані послуги за перевезення.

Отже, спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями діючого законодавства про перевезення.

Так, згідно приписів п.1 ст. 908, ст. 909, п.1 ст. 916, п.1 ст. 919 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу. За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата. Перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору № 34-2014, позивач здійснив для відповідача транспортні послуги на загальну суму 37 432,50 грн., що вбачається з наступних доказів:

1) товаро-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти): № 09/09 від 09.09.14 р., № 15/09/1 від 15.09.14 р., № 15/09 від 15.09.14 р., № 22/09 від 22.09.14 р., № В00006815 від 23.09.14 р., № 24/09 від 24.09.14 р.; рахунок-фактура № СФ-0000192 від 26.09.2014 р. на суму 33 610,50 грн.; акт №ОУ-0000188 здачі-приймання робіт (надання послуг) складений та підписаний між сторонами 26 вересня 2014 року на суму 33 610,50 грн.;

2) товаро-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти): № 01/10 від 01.10.14 р., № 03/10 від 03.10.14 р., № 8/10 від08.10.14 р., № 10/10 від 10.10.14 р.; рахунок-фактура № СФ-0000218 від 24.10.2014 р. на суму 3822,00 грн.; акт № ОУ-0000214 здачі-приймання робіт (надання послуг) складений та підписаний між сторонами 24 жовтня 2014 року на суму 3822,00 грн.

Разом з тим, як вбачається з наданих суду доказів відповідач, в обумовлені пунктом 4.2 договору строки, лише частково здійснив плату позивачу за надані послуги. Так, відповідачем було сплачено позивачу за рахунком №СФ-0000192 всього 9190,00 грн. (4190,00 грн. - 26.09.14 р. + 5000,00 грн. - 26.11.14 р.), про що свідчать надані позивачем банківські виписки.

Фактично, часткова оплата відбулась за актом №ОУ-0000188 на суму 33 610,50 грн., внаслідок чого, не сплаченою залишилась сума в розмірі 24 420,50 грн. (33610,50-9190,00). Послуги ж за актом №ОУ-0000214 на суму 3822,00 грн. взагалі не були оплачені відповідачем.

Вказані факти та обставини також підтверджуються підписаним сторонами актом звірки станом на 01.12.14 р.

Матеріали справи свідчать, що позивач звертався до відповідача з претензією № 03/12 від 03.12.2014 р., в якій наполягав на погашенні заборгованості в розмірі 28 242,50 грн. та на сплаті пені в розмірі 1239,87 грн.

Претензія відповідачу була скерована 05.12.2014 р. про що свідчить фіскальний чек №8376 та опис вкладення, але залишена останнім без відповіді.

За приписами ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не довів суду обставин, які спростовують вимоги позивача, взагалі не висловив заперечень на позов, отже не скористався наданим йому правом на доказування і подання доказів щодо належного виконання взятих на себе договірних зобов'язань.

Тому, беручи до уваги вищенаведене, за здійсненою перевіркою суду, борг відповідача перед позивачем дійсно складає в розмірі 28242,50 грн.

За умовами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до норм ст. ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За умовами п. 5.3 договору № 34-2014 у випадку прострочення затримки оплати замовником наданих перевізником послуг з перевезення вантажу замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України.

Отже, з огляду на вищенаведені норми та обставини, беручи до уваги умови пункту 5.3 договору, позивач цілком законно та обґрунтовано нарахував боржнику до стягнення за порушення договору зобов'язань пеню в розмірі 4110,42 грн. за період прострочення з 01.10.2014 р. по 17.02.2015 р.

Таким чином, дослідивши надані позивачем документальні докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми діючого законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку щодо правомірності заявлених позивачем вимог, а отже - задоволенню їх в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Резерв» (54029, м. Миколаїв, вул. Пушкінська, б. 28, офіс 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «О.С.А.-Транс» (54039, м. Миколаїв, вул. Колеснікова, 13, ) - 28242,50 грн. боргу, 4110,42 грн. пені та 1827,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 03 квітня 2015 року.

Суддя О.Г.Смородінова