номер провадження справи 34/40/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про припинення провадження у справі

31.03.2015 справа № 908/1109/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретарі Яровенко Г.В.

За участю представників сторін: від позивача - Івахніна А.В., довіреність від 20.01.15 р. ; від відповідача 1 - ОСОБА_2, договір від 12.03.15 р., ОСОБА_3, паспорт НОМЕР_1 від 09.07.03 р.; від відповідача 2 - ОСОБА_2 договір від 10.02.15 р.; від відповідача 2 - ОСОБА_4, паспорт НОМЕР_2 від 21.02.09 р.;

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/1109/15-г,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Тітан"(87431, Донецька область, Першотравневий район, с. Приазовське, вул. Садова, буд. 34)

до відповідача-1: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1);

до відповідача-2: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_2);

про визнання договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012р. недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Тітан" заявлено позовні вимоги до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 01.09.12 р. № 01/09/2012, укладеного між Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1109/15-г, якій присвоєно номер провадження 34/40/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 18.03.2015 р., в судовому засіданні оголошено перерву до 01.04.15 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно пункту 12.5. договору від 29.06.2011 р. №1/06/11 сторони (позивач та відповідач 1) погодились, що текст договору, будь-які матеріали, інформація та відомості, що стосуються договору, є конфіденційними і не можуть передаватися третім особам без попередньої письмової згоди другої сторони договору. Відповідач 1 не попередив, не спитав згоди позивача на укладення договору про відступлення права вимоги. Відповідач 1 в порушення пункту 12.5 договору від 29.06.2011 р. № 1/06/11 уклав договір 01.09.2012 р. № 01/09/2012 про відступлення права вимоги з ФОП ОСОБА_4 та по акту прийому-передачі від 05.09.2012 р. передав відповідачу усі документи в оригіналі. Частина 3 статті 512 ЦК України забороняє заміну кредитора у зобов'язані, якщо це встановлено договором або законом. Тобто, сторони договору є вільними у включенні в зміст договору умови про заборону заміни кредитора. В такому випадку кредитор за договором не вправі передавати свої права іншій особі. Відповідно ст. 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора. Ця стаття передбачає прямі заборони, щодо цесії, сутність яких полягає в недопустимості заміни кредитора у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлений позов, просила його задовольнити.

ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 проти позову заперечили з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. Представник відповідачів в судовому засіданні підтримала доводи, викладені у відзивах на позов.

17.03.15 р. до господарського суду надійшло клопотання ФОП ОСОБА_3 про припинення провадження по справі, яке мотивоване наступним. До Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 11 грудня 2012 року було внесено запис № 5035794 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на підставі рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності, запис про яке внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується Повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем вих. № 12/16/158, виданим Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 11.12.2012 р., отже на момент відкриття провадження у справі № 908/1109/15-г і розгляду судом даної справи відповідач-1 (не є фізичною особою-підприємцем, а отже, відповідно до положень ст. 1 ГПК України, не може бути стороною в даній справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правоїнаступництва. Оскільки діяльність суб'єкта підприємницької діяльності (Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3), що є однією з сторін у справі, припинено, і спірні правовідносини в даному випадку не допускають правонаступництва, провадження по справі підлягає припиненню відповідно до ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Але, представник відповідача 1, в судовому засіданні 18.03.15 р. відкликала вказане клопотання.

В судовому засіданні 31.03.15 р. ОСОБА_3 знову звернув увагу суду, що 11 грудня 2012 року було внесено запис № 5035794 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, проти позову заперечив.

У відповідності до п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 р. "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі -підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатись державні та інші органи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 5 ст. 50-1 Цивільного кодексу України, підприємницька діяльність фізичної особи - підприємця є припиненою з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію припинення такої діяльності.

Згідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003р., фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до пунктів 3.1-3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 р. "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з:

- приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин.

З огляду на приписи частини другої статті 1 та статті 12 ГПК зазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

За приписами п. 4.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою-сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

11 грудня 2012 року було внесено запис № 5035794 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. Вказані обставини підтверджуються спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18.03.15 р.

Таким чином, на момент подання позову та порушення провадження у справі ОСОБА_3 виступав як фізична особа, без статусу підприємця.

Укладення 01.09.12 р. оспорюваного договору відступлення права вимоги від № 01/09/2012 відповідачем 1 в якості фізичної особи-підприємця, не змінює статус ОСОБА_3 на момент подання позову у цій справі, і він процесуально не може виступати стороною даного спору.

У суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи.

Даний спір стосується недійсності договору, він не є корпоративним спором або спором про приватизацією державного та комунального майна, відповідно немає визначених законом підстав для участі ОСОБА_3 як фізичної особи в такому процесі. З огляду на зазначене, такий спір підлягає розгляду в порядку застосування Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

В постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13 зазначено, що відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 11128 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по справі № 908/1109/15-г припинити.

Ухвала набирає чинності з дня її прийняття.

Суддя А.О. Науменко