ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 р. Справа № 909/91/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Булки В.І., при секретарі судового засідання Бабенецькій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Придніпровська залізниця",

пр. Карла Маркса, 108, м.Дніпропетровськ, 49600,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Укрспецтрансгаз",

вул.Промислова, 3, м.Долина, Івано-Франківська область, 77503,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7",

вул. І.Кудрі, 18/2, кв.13, м.Київ, 01042,

про стягнення штрафу в сумі 432 318,00грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Білоножко Г.С. - юрисконсульт, (довіреність №38 від 01.01.15);

від відповідача: Хоменець Р.Б. - головний юрисконсульт, (довіреність №557 від 11.02.14);

від третьої особи: не з'явився,

встановив: Державне підприємство "Придніпровська залізниця" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача Публічного акціонерного товариства "Укрспецтрансгаз" про стягнення штрафу в сумі 432 318,00грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримує з підстав викладених в позовній заяві та просить суд позов задоволити. Позовні вимоги мотивовані залізничною накладною №44441897, актами загальної форми №0606 від 22.07.14 та №0618 від 23.07.14, якими підтверджено неправильне зазначення адреси вантажоодержувача та ст.ст.118, 122, 129 Статуту залізниць України.

Представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позову в розмірі 432 318,00грн. відсутні, просить суд зменшити розмір штрафу. Свою правову позицію щодо позову виклав у відзиві на позовну заяву №464/106 від 05.02.15 (вх.№1537/15 від 05.02.15). Крім того, надав суду доповнення до відзиву №482/106 від 05.02.15 (вх.№1759/15 від 06.02.15), в якому вказує на незначність прострочення (два дні) та наголошує, що позивач не поніс жодних негативних майнових наслідків.

Ухвалою суду від 10.02.15 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7".

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7", в судові засідання жодного разу не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується ухвалами суду від 10.02.15 (вих.№1553-1555 від 12.02.15), 26.02.15 (вих. №2166-168 від 27.02.15), 12.03.15 (вих.№2973-875 від 13.03.15). Крім того, матеріали справи містять повідомлення про вручення поштових відправлень, а саме: вх.№2637/15 від 10.03.15, вх.№3282/15 від 23.03.15), які свідчать про отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7" ухвал суду.

Представник позивача надав суду клопотання:

- №13-04/53 від 23.02.15 (вх.№2970/15 від 26.02.15) про долучення до матеріалів справи розрахунку суми провізної плати;

- б/н від 12.03.15 (вх.№3956/15 від 12.03.15) про долучення до матеріалів справи ряду документів.

Крім того, представник позивача надав суду заперечення на клопотання відповідача про зменшення суми штрафу №13-04/51 від 23.02.15 (вх.№3957/15 від 12.03.15). Клопотання мотивоване тим, що відповідачем не доведено винятковість випадку, який є підставою для зменшення розміру штрафу.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Відповідач, Публічне акціонерне товариство "Укрспецтрансгаз", 10.07.14 отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7" заявку на перевезення 300 тонн скрапленого газу із станції Селещна Південної залізниці за наступним реквізитами: станція призначення - Мелітополь; код станції 476003; отримувач ТОВ "Авантаж7"; код отримувача 3501; поштова адреса 72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське шосе 15. Відправлення вантажу оформлене залізничною накладною у вагонах №№57478620, 76681964, 57477739, 77299899, 57472409, 77262590, 77266492, 57483026, 77297893, 50854025, 57483976, 57486573.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7" 14.07.14 оплатило вартість перевезення вантажу в сумі 185 789,84грн. Даний факт підтверджується рахунком №362 від 10.07.14 на суму 185 789,84грн., банківською випискою за 14.07.14 та актом здачі - приймання робіт №543 від 20.07.14 (копії знаходяться в матеріалах справи).

16.07.14 на станцію Мелітополь Придніпровської залізниці зі ст.Селещна Південної залізниці відповідвчем відправлено вантаж "фракція пропан - бутанова" у перелічених вище вагонах. Даний факт підтверджується залізничною накладною №44441897, яка знаходиться в матеріалах справи і є додатком до позовної заяви.

Відповідно до вказаної вище залізничної накладної вагони прибули 21.07.14 на станцію призначення Мелітополь Придніпровської залізниці в адрес вантажоодержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7", де вказано адресу: 72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське шосе,15. Однак, вантажоодержувач за такою адресою по станції Мелітополь Придніпровської залізниці не значиться.

Представник позивача в засіданні суду зазначає, що вагони були затримані до з'ясування вантажоодержувача, про що було складено акт загальної форми №0606 від 22.07.14.

Відповідач 22.07.14 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7" з листом №3095/107 в якому вказано, згідно транспортної інструкції (наданої ТОВ "Авантаж") від 10.07.14 поштова адреса зазначена: 72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське шосе,15. Як наслідок, дана інформація була зазначена відповідачем в перевізний документ.

Матеріали справи містять лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7" №10539 від 22.07.14 з якого вбачається, що саме ним помилково вказано поштову адресу отримувача.

Відповідач 23.07.14 направив начальнику станції Селещина Південної залізниці лист №3101/107 в якому повідомив про те, що вірною поштовою адресою вантажоодержувача Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7" у залізничній накладній №44441897 слід вважати: 01042, м. Київ, вул. І. Кудрі, 18/2, кв.13)

23.07.14 після отримання телеграми №44 від 23.07.14 зі станції відправлення Селещина Південної залізниці вагони були видано належному одержувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7" (адреса: 01042, м. Київ, вул. І. Кудрі, 18/2, кв.13), про що складено акт загальної форми №0618 від 23.07.14.

В засіданні суду представник позивача звертає увагу на ст.122 Статуту залізниць України відповідно до якої, за неправильно зазначені у накладній адреси одержувача, з відправника стягується штраф у розмірі згідно з ст.118 цього статуту. Статтею 118 Статуту залізниць України встановлено, що пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно з залізничною накладною сума провізної плати нарахованої відправнику по станції відправлення становить 86 463,60грн.

За невірне зазначення адреси вантажоотримувача позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, що становить 432 318,00грн. (86 463,60грн. х 5).

Представник відповідача зазначив, що саме замовник перевезення - Товариство з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7", при внесенні відомостей про адрес вантажоодержувача надав недостовірну інформацію, що спричинило внесення відповідачем неправильних відомостей в залізничну накладну. Після отримання акту загальної форми №0606 від 22.07.14 та телеграми від 21.07.14 про затримку вагонів, відповідач терміново вжив заходи щодо виправлення неточності у визначений адрес вантажоодержувача. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7" визнало що саме з його вини склалася така ситуація. Крім того, наголошує, що позивачем безпідставно включено до суму позову провізну плату у п'ятикратному розмірі 36 793,00грн. за вагон №50854025, оскільки в актах №0606 від 22.07.14 та №0618 від 23.07.13 зазначено 11 вагонів, тобто без вказаного вагону.

На думку позивача, станом на сьогоднішній день борг відповідача перед позивачем становить 432 318,00грн.

Беручи до уваги викладене вище суд вважає за правильне позов задоволити частково та виходить з наступних підстав.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до частини 1,2 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 5 статі 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Між сторонами виникли відносини перевезення вантажу залізничним транспортом України за плату, що врегульовано вимогами Господарського кодексу України, Статутом залізниць України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про залізничний транспорт», іншими підзаконними нормативними актами.

Згідно положень ст. 6 Статуту залізниць України накладна на перевезення є обов'язковою письмовою формою двосторонньої угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та перевізником на користь третьої особи - одержувача.

Відповідно до положень ст. 23 Статуту залізниць та вимог Наказу Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. «Правила перевезення вантажів» відповідальність за завантаження вагонів, передачу вагонів на відправку, правильність оформлення перевізних документів, зазначення маси вантажу - несе відправник.

За залізничною накладною №44441897 відправником є Публічне акціонерне товариство "Укрспецтрансгаз" (відповідач у справі), яке є відповідальною особою за правильність відомостей, вказаних у накладній.

Частиною 1 ст. 26 Закону України „Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Аналогічну норму містить ст.129 Статуту залізниць України, відповідно до якої обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Пунктами 8,10 Правил користування вагонами і контейнерами, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113, передбачено, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у «Повідомленні про затримку вагонів» до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів встановлено, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

За неправильне зазначення адреси одержувача товару у накладній (графа 4) позивач нарахував відповідачу 432 318,00грн. штрафу.

Судом встановлено, що вантаж прибув на станцію призначення Мелітополь 21.07.14, а уже 23.07.14 відповідачем вжито заходи щодо усунення неточностей що стосується адреси вантажоодержувача. Крім того, суд бере до уваги твердження відповідача про допущену помилку у зазначенні адреси одержувача вантажу саме ТОВ "Авантаж", про що свідчать наявні докази. Тобто, відповідач миттєво вчинив безліч дій на коригування записів, внесення змін до перевізних документів. В той же час суд враховує обставини - ступінь виконання зобов'язань відповідачем: виконано всі зобов'язання вантажовідправника перед залізницею, оплачено залізничний тариф 100%.

Представник відповідача заявив клопотання про зменшення суми штрафу з мотивів відсутності збитків чи негативних наслідків для позивача, з посиланням на ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та п. 3 ст. 83 ГПК України.

Представник позивача клопотання заперечив та вказав на відсутність виключних обставин для зменшення штрафу.

Статтею 233 Господарського кодексу України також передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Судом взято до уваги, що відповідач, Публічне акціонерне товариство "Укрспецтрансгаз", є єдиним підприємством на території України, яке може забезпечити безпечне відправлення та перевезення скраплених вуглеводневих газів залізничним транспортом з державних/приватних нафтогазопереробних заводів по території України (для споживання населенням, за кордон, і т.д.). Крім того, представник відповідача надав суду докази в підтвердження важкого фінансового становища (лист №1154/111 від 02.04.14, наказ №№116 від 01.06.12, 228 від 31.10.12, 124 від 01.07.14), які судом оглянуто та досліджено в судовому засіданні.

Одночасно судом встановлено, що у даному конкретному випадку наявні обставини, які свідчать про скрутне матеріальне становище відповідача (встановлення режиму неповного робочого часу, введення в дію заходів щодо економного та раціонального використання коштів, ...), а також те, що позивач не поніс жодних збитків.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'ясняє, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК України йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.233 Господарського кодексу України.

Приписами статті 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено право суду при прийнятті рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз вищенаведених законодавчих норм свідчить про те, що вони застосовуються за наявності певних умов на розсуд суду та не є імперативними.

Таким чином, господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, вправі зменшити розмір штрафних санкцій, але не звільнити повністю боржника від їх сплати.

Виходячи із положень вказаних вище норм, суд вважає за можливе застосувати право суду на зменшення розміру штрафу на підставі ст. 83 ГПК України, оскільки Статут залізниць України є складовою частиною інших норм права, цивільного та господарського судочинства і не має привілейованого статусу по відношенню до інших актів - ЦК і ГК України. Суд враховує відсутність збитків для позивача, причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем та надмірність розміру штрафу в порівнянні з перевізною платою.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на фактичні обставини справи суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 19 776,25грн. В стягненні з відповідача 412 541,75грн. слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно приписів п.4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст.ст.11,551 Цивільного кодексу України, ст.ст.233,307 Господарського кодексу України, ст.ст.33,49, п.3 ст.83, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Укрспецтрансгаз" про стягнення штрафу в сумі 432 318,00грн. - задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрспецтрансгаз", вул.Промислова, 3, м.Долина, Івано-Франківська область (, р/р0001 Філія Акціонерного Комерційного банку "Національний кредит" в м.Долина, Івано-Франківської області, МФО 336796) на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця", пр. Карла Маркса, 108, м.Дніпропетровськ (поточний рахунок ВСП "Запорізька дирекція залізничних перевезень" ДП "Придніпровська залізниця р/р601 Дніпропетровське регіональне відділення ПАТ "АБ "Експрес-Банк", , МФО 322959) 19 776,25грн. (дев'ятнадцять тисяч сімсот сімдесят шість грн. 25коп.) штрафу, 8 646,36грн. (вісім тисяч шістсот сорок шість грн. 36коп.) судового збору.

В стягненні з відповідача 412 541,75грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.03.15

Суддя Булка В.І.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

Помічник судді Гандера М.В. 27.03.15