номер провадження справи 27/130/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.03.2015 Справа № 905/3772/14-908/5134/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (04205 м. Київ, пр. Оболонський, 35-А, оф. 301)

до відповідача: Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" (85310 Донецька область, м. Родинське, вул. Перемоги, 9)

про стягнення 49 284 272 грн. 48 коп.

Головуючий суддя Дроздова С.С.

суддя Дьоміна А.В.

суддя Азізбекян Т.А.

Представники сторін:

від позивача: Бічук С.Ф., дов. № 77 від 22.04.2014 р.

від відповідача: Дорофієнко В.В., дов. № 5/2014 від 02.02.2015 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд", м. Київ звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства "ВК "Краснолиманська", Донецька область, м. Родинське про стягнення 41 310 726 грн. 02 коп. заборгованості зі сплати лізингових платежів, 1 620 821 грн. 88 коп. пені, 4 521 460 грн. 37 коп. штрафу, 343 506 грн. 01 коп. 3 % річних, 1 487 758 грн. 20 коп. індексу інфляції.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.06.2014 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 905/3772/14 суддею Довгалюк В.О.

Відповідно до розпорядження Вищого господарського суду України від 08.09.2014 р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ", у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя господарськими судами Донецької і Луганської областей, Донецьким апеляційним господарським судом у районі проведення антитерористичної операції, на підставі подання Державної судової адміністрації України від 26.08.2014р. № 8-4166/14 та від 29.08.2014р. № 8-4211/14, керуючись статтею 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням анти терористичної операції", статтею 34 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначено, що розгляд господарських справи, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється зокрема: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції": "У разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14).

24.11.2014 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява з доданими до неї документами від Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд", м. Київ.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., автоматичним розподілом справ між суддями від 24.11.2014 р., справу № 905/3772/14-908/5134/14 передано на розгляд судді Дроздовій С.С., що підтверджується витягом з Реєстру автоматизованого розподілу справи від 24.11.2014 р

Ухвалою суду від 26.11.2014 р. справу № 905/3772/14-908/5134/14 прийнято до розгляду суддею дроздовою С.С., присвоєно справі номер провадження 27/130/14 та призначено судове засідання на 17.12.2014 р.

Ухвалою суду від 17.12.2014 р. розгляд справи відкладався на 21.01.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

Ухвалою суду від 21.01.2015 р., на підставі п. 3 ст. 69 ГПК України, строк вирішення спору було продовжено на п'ятнадцять днів, відповідно до ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 03.02.2015 р.

Розпорядженням голови господарського суду Запорізької області № 01-04/28/15 від 03.02.2015 р. у зв'язку із специфікою та складністю спору справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дроздова С.С., судді Дьоміна А.В., Азізбекян Т.А.

Ухвалою від 03.02.2015 р. колегією суддів у складі: головуючий суддя Дроздова С.С., судді Дьоміна А.В., Азізбекян Т.А. справу № 905/3772/14-908/5134/14 прийнято до провадження та призначено судове засідання на 11.03.2015 р.

В судовому засіданні 11.03.2015 р. оголошено перерву, на підставі ст. 77 ГПК України, до 31.03.2015 р. у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів у справі та документів, які необхідні для всебічного, об'єктивного розгляду спору.

31.03.2015 р. розгляд справі 905/3772/14-908/5134/14 продовжено.

Відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представнику відповідача, який прибув в судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 31.03.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві.

24.03.2015 р. надіслав на адресу суду письмові заперечення на відзив відповідача, вважає, що відповідач у своєму відзиві вказує не вірні суми позову. З урахуванням останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог від 23.01.2015 р. остаточна сума позову складає 122 689 271 грн. 61 коп., а саме: заборгованість зі сплати лізингових платежів згідно договору в розмірі 94 384 269 грн. 20 коп., пеня в розмірі 7 008 953 грн. 21 коп., штраф - 10 206 834 грн. 21 коп., 3 % річних в розмірі 1 417 961 грн. 93 коп., індекс інфляції в розмірі 9 671 253 грн. 06 коп.

Крім того, спростовуючи доводи відповідача про відсутність актів прийому-передачі предметів лізингу, позивач зазначив наступне: між ТОВ «Газенерголізинг» (перший лізингодавець) та ДП «ВК «Краснолиманська» (лізингоодержувач відповідач) був укладений договір фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 21.08.2010 р. (з урахуванням додаткової угоди №1 від 07.09.2010 р.), згідно якого відповідачу були передані предмети лізингу (гірничошахтне обладнання) на підставі актів прийому-передачі (оригінали актів були надані для огляду суду на судовому засідання 11.03.2015 р.).

08.02.2013 року між ТОВ «Український лізинговий фонд» (новий лізингодавець - цесіонарій - позивач) та ТОВ «Газенерголізинг» (перший лізингодавець - цедент) було укладено договір уступки майнових прав № 01/ИП, згідно якого цедент уступив, а цесіонарій прийняв права першого лізингодавця по договору фінансового лізингу №Ш-01/ФЛ від 21.08.2010 р., укладеного між першим лізингодавцем-цедентом та ДП «ВК «Краснолиманська». Згідно договору уступки до цесіонарія (новий лізингодавець/позивач) перейшло право власності на майно (предмет лізингу) та право вимоги згідно Договору лізингу.

У зв'язку з вищевикладеним 11.02.2013 року між ТОВ «Український лізинговий фонд» та ДП «ВК «Краснолиманська» було підписано додаткову угоду № 3 до договору лізингу, згідно якої умови договору фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ та додатки до нього були викладені в новій редакції від 11.02.2013 р. при цьому предмет лізингу весь цей час залишався у користуванні ДП «ВК «Краснолиманська».

Відповідач продовжив сплату лізингових платежів (з урахуванням коригуванням на середньозважений курс гривні до долару США на міжбанківському ринку за офіційними даними НБУ, що розраховується згідно формули, передбаченої п.2.6. загальних умов - додаток № 3 до договору) за користування предметом лізингу новому лізингодавцю. Так, за період з 28.02.2013 року по 31.01.2014 року від відповідача на рахунок позивача (нового лізингодавця) зайшли кошти на оплату згідно договору лізингу у розмірі 21 190 025 грн. 26 коп. (платіжні доручення про сплату таких коштів були надані суду згідно супровідного листа від 17.12.2014 р., також до заперечення додано витяг з банківської установи про сплату ДП «ВК «Краснолиманська» коштів на рахунок ТОВ «Український лізинговий фонд»).

Згідно п. 2.9. загальних умов договору (додаток З до договору) при надходженні коштів від лізингоодержувача, сторони погодили наступну черговість виконання лізингоодержувачем своїх грошових зобов'язань за договором:

1. оплата сум штрафних санкцій (штраф, пеня), які підлягають сплаті за порушення зобов'язань за Договором;

2. оплата сум компенсації витрат, понесених лізингодавцем і не відшкодованих лізингоотримувачем;

3. оплата простроченої заборгованості з нарахованої винагороди лізингодавця;

4. оплата поточної заборгованості з нарахованої винагороди лізингодавця;

5. оплата простроченої заборгованості з нарахованого платежу, що відшкодовує вартість предмета лізингу;

6. оплата поточної заборгованості з нарахованого платежу, що відшкодовує вартість предмета лізингу.

У разі перерахування лізингоодержувачем платежів за цим Договором у сумі, недостатньою для повного виконання зобов'язань за Договором та / або з порушенням зазначеної черговості, лізингодавець має право самостійно перерозподілити отримані від лізингоодержувача кошти відповідно до вищевказаної черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок, а лізингоодержувач підтверджує свою згоду на це, підписуючи цей договір.

Проте згодом відповідач безпідставно припинив виконувати умови договору лізингу зі сплати лізингових платежів, продовжуючи користуватися предметом лізингу, що є власністю позивача, на безоплатній основі, а таким чином незаконно, що змусило позивача звернутися з даним позовом до суду.

Не погоджуючись з твердженнями відповідача про незаконність коригування розміру лізингового платежу шляхом збільшення його на розмір курсової різниці між національною та іноземною валютою, позивач доводе до відома суду наступне:

згідно п. 8.5. договору фінансового лізингу передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в гривні з коригуванням на середньозважений курс гривні до долару США на міжбанківському ринку за офіційними даними НБУ, що розраховується згідно формули, передбаченої п.2.6. загальних умов - додаток № 3 до договору.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Аналогічна норма передбачена пунктом 1 ст. 627 ЦК України, згідно якої, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 189 ГК України ціна (тариф) є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається у договорі у гривнях.

Дані норми кореспондуються з положеннями статті 533 Цивільного кодексу України.

При визначенні ціни у договорі позивач враховує положення ч. 2 ст. 524 ЦК України про те, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Таке право поряд із застосуванням індексації суми зобов'язання дає можливість учасникам цивільного обороту уникати впливу інфляційних процесів на суму їхніх грошових зобов'язань.

Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане в гривні. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За договором фінансового лізингу грошове зобов'язання зі сплати лізингових платежів виражене у грошовій одиниці України - гривні, що відповідає чинним вимогам законодавства. При цьому коригування на середньозважений курс гривні до долару США на міжбанківському ринку за офіційними даними НБУ, що розраховується згідно формули, передбаченої п.2.6. загальних умов - додаток № 3 до Договору не протирічить нормам діючого законодавства.

Положення чинного законодавства визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти, що поряд із застосуванням індексації суми зобов'язання дає можливість учасникам цивільного обороту уникати впливу інфляційних процесів на суму їхніх грошових зобов'язань. Наявність таких умов в Договорі обґрунтовує прагнення учасників правовідносин застрахувати себе від настання несприятливих фінансових наслідків, пов'язаних з інфляційними процесами та закласти в умови договору можливість коригування його ціни.

У своєму відзиві відповідач вказує, що позивачем було нараховано пеню за період, що перевищує 1 (один) рік до дня звернення до суду, але на думку позивача таке твердження відповідача є неправдивим та спрямоване на введення суду в оману.

З урахуванням останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог (в частині стягнення пені) від 23.01.2015 р. позивач здійснив перерахунок розміру пені згідно чинного законодавства, а саме:

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частина перша статті 223 ГК України передбачає, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відтак частина шоста статті 232 ГК України передбачає строк та порядок, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Позивач зазначив, що пеня відповідачу нарахована лише за період, що не перевищує півроку з урахування строку позовної давності в 1 (один) рік.

Враховуючи вищезазначене, позивач ввиває, що загальний розмір заборгованості було нараховано правомірно, та становить 22 689 271 грн. 61 коп., а саме заборгованість зі сплати лізингових платежів згідно договору в розмірі 94 384 269 грн. 20 коп., пеня в розмірі 7 008 953 грн. 21 коп., штраф - 10 206 834 грн. 21 коп., З % річних в розмірі 1 417 961 грн. 93 коп., індекс інфляції в розмірі 9 671 253 грн. 06 коп., тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

31.03.2015 р. в засіданні суду відповідач підтримав свої заперечення викладені у письмовому відзиві, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, зазначив, що між сторонами дійсно був підписаний договір фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р.

Відповідно до п. 1.2. договору строк користування лізингоотримувачем предметом лізингу вказаний у п. 5 договору та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу в експлуатацію але в любому випадку не може бути менш одного року.

Відповідно до п. 3.2. договору лізингодавець повідомляє лізингоотримувача про готовність до передачі у володіння та користування предмету лізингу, вказаного у специфікації, протягом 5 робочих днів з моменту фактичного отримання лізингодавцем предмету лізингу у продавця за адресою, вказаною у п. 6 договору.

Відповідно до п. 3.4. договору приймання лізингоотримувачем предмету лізингу в лізинг оформлюється шляхом підписання сторонами акта приймання-передачі предмету лізингу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 14 ЦК Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 631 строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Враховуючи вказані норми права, а також наведені умови договору, слідує висновок, що сторони договору визначили, що строк користування предметом лізингу починається з дати передачі предмету лізингу по акту приймання-передачі від лізингодавця лізингоотримувачу. Таким чином, у лізингоотримувача виникає обов'язок сплачувати лізингові платежі виключно після отримання предмету лізингу від лізингодавця на підставі відповідного акту, оскільки діюче законодавство, зокрема Цивільний кодекс України та Закон України "Про фінансовий лізинг" не передбачають обов'язку лізингоотримувача сплачувати лізингові платежі до отримання предмету лізингу від лізингодавця у користування.

Відповідач заявляє, що предмет лізингу від позивача йому не передавався по акту прийому-передачі. З цієї причини у відповідача на цей час не виникло обов'язків сплачувати позивачу лізингові платежі.

Крім того, за думкою відповідача суми, які позивач просить стягнути, є необгрунтованими та їх розмір позивачем не доведений.

Відповідно заборгованості зі сплати лізингових платежів.

Відповідач вказує, що за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р. борг зі сплати лізингових платежів становить 94 384 269,20 грн.

Ця сума є необґрунтованою з наступних підстав:

Відповідно до Графіка внесення лізингових платежів, який відображений у Додатковій угоді № 6 від 01.11.2013 р. до Договору (остання редакція Графіку) лізингові платежі за вказаний період встановлені визначеним чином.

Згідно цієї ж Додаткової угоди № 6 від 01.11.2013 р. складено Графік погашення реструктуризованого боргу, та загальна сума платежів за цим Графіком за період з 28.01.2014р. по 28.11.2014 р. складає 3 735 328 грн. 19 коп.

Тобто за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р. загальна сума лізингового платежу мала б скласти 88 341 930 грн. 97 коп.

При цьому позивач в позові вказує, що відповідач за вказаний період здійснював часткову оплату лізингових платежів та загальна сума цих платежів склала 21 190 025 грн. 26 коп.

Із змісту позовної заяви та уточнюючих позовних заяв вбачається, що позивач виставляв відповідачу рахунки з урахуванням суми коригування. Вочевидь поняття «з урахуванням суми коригування» - це сума платежу з урахуванням підвищення курсу долару США відносно до гривні.

Відповідач вважає, що застосування коригування суми платежу є незаконним, навіть незважаючи на те, що воно передбачене умовами договору. Доводи відповідача відносно незаконності такого коригування наступні. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, позивач мав би право визначати суму платежу за курсом долару США на день платежу, якщо сума чергового лізингового платежу у відповідних Графіках була б визначена в еквіваленті до долару США. Але сторони ні в договорі, ні в додатках до договору еквівалент зобов'язання в іноземній валюті не визначали. Таким чином, застосовуючи вказані норми права, відповідач стверджує про незаконність коригування позивачем сум лізингового платежу відносно курсу долара США до гривні.

Таким чином, якщо б позивач і мав право на захист своїх прав шляхом стягнення з відповідача боргу за лізинговим платежем, то сума боргу повинна була б складати 67 151 905 грн. 71 коп.

Але в самому позові позивач вказує, що основна сума боргу за лізинговим платежем складає 94 384 269 грн. 20 коп., і виходить, що ця сума так званого боргу є недоведеною позивач елі.

Що стосується, пені та штрафу, то відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до господарського суду Запорізької обл. з позовом 24.11.2014 р.

З розрахунку пені та штрафу, викладених позивачем у позові, вбачається, що позивач просить стягнути пеню та штраф за періоди, які перевищують 1 рік до дня звернення до суду.

Крім того, розрахунок штрафу та пені є необгрунтованим, оскільки позивачем для розрахунку прийнята базова сума боргу, яка ним недоведена (як було вказано вище).

Таким чином суми пені та штрафу, які містяться у позові, є недоведеними позивачем.

Розрахунок індексу інфляції та 3% річних є необґрунтованим, оскільки позивачем для розрахунку прийнята базова сума боргу, яка ним недоведена (як було вказано вище).

Таким чином суми індексу інфляції та 3% річних, які містяться у позові, є недоведеними позивачем.

Тобто на думку відповідача, позивач документально не довів жодної своєї вимоги, жодної суми, яку просить стягнути з відповідача.

З цих підстав відповідач просить суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" у задоволенні позову до ДП "ВК "Краснолиманська" про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу.

В засіданні суду 31.03.2015 р. представник відповідача звернувся до суду з письмовим клопотання, в порядку ст. 79 ГПК України, про призначення судово-економічної експертизи, в обґрунтування посилається на той факт, що позивачем ТОВ "Український лізинговий фонд" подав позов (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та заяву про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення з ДП "ВК "Краснолиманська" заборгованості за договором фінансового лізингу.

Позивач просить стягнути з відповідача 123 287 560 грн. 99 коп. грн., з яких: 94 384 269 грн. 20 коп. - заборгованість зі сплати лізингових платежів за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р.; 7 607 242 грн. 59 коп. - пеня; 10 206 834 грн. 21 коп. - штраф; 1 417 961 грн. 93 коп. - 3% річних; 9 671 253грн. 06 коп. індекс інфляції.

Вказану суму позивач просить стягнути з відповідача за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р.

При розгляді справи було встановлено, що суми платежів, які передбачені договором фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р., зокрема додатковою угодою № 6 від 01.11.2013 р. до договору відрізняються від сум платежів, які наведені позивачем у розрахунку, який міститься у позові.

А саме: відповідно до додаткової угоди № 6 від 01.11.2013 р. до договору сума основного платежу за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р. (Графік внесення лізингових платежів та Графік погашення реструктуризованого боргу) складає у сумі 88 341 930 грн. 97 коп.; відповідно до даних, наведених позивачем у позові, сума основного платежу за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р. складає 107 710 369 грн. 72 коп. При цьому позивач посилається лише на рахунки, які були складені саме ним.

Оскільки є протиріччя відносно суми основного платежу, то перевірка правильності розрахунків розміру суми платежу за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р., потребує спеціальних знань в галузі економіки, у зв'язку з чим, відповідач вважає, що у справі необхідно призначити судово-економічну експертизу.

Проведення експертизи пропонує доручити Дніпропетровському науково-дослідницькому інституту судових експертиз (49000 м. Дніпропетровськ, Набережна Леніна, 17, офіс 361).

3. На вирішення експерта поставити наступні питання:

- чи відповідають суми винагороди (комісії) лізимгодавця, зазначені товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» в рахунках на оплату за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р. умовам договору фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р., зокрема умовам додаткової угоди № 6 від 01.11.2013 р. до договору, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» та Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська»? Якщо ні, то в якій сумі існує розбіжність?

- чи відповідають суми оплати частини вартості майна лізингодавцю, зазначені товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» в рахунках на оплату за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р. умовам договору фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р., зокрема умовам додаткової угоди № 6 від 01.11.2013 р. до договору, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» та Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська»? Якщо ні, то в якій сумі існує розбіжність?

- яку суму винагороди (комісії) лізингодавця за договором фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р. мало б сплатити ДП «ВК «Краснолиманська» за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р.?

- яку суму оплати частини вартості майна лізингодавцю за Договором фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р. мало б сплатити ДП «ВК «Краснолиманська» за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р.?

- яку суму лізингового платежу за договором фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р. мало б сплатити ДП «ВК «Краснолиманська» за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р., в тому числі з вказівкою суми щомісячного платежу?

У зв'язку із призначенням судово-економічної експертизи відповідач просить зупинити провадження у справі № 905/3772/14-908/5134/14.

Оплату вартості експертизи просить покласти на відповідача.

Право заявляти клопотання є важливим процесуальним правом осіб, які беруть участь у справі. Клопотання можуть стосуватися різних питань щодо розгляду справи і повинні бути обґрунтованими.

Представник позивача, у судовому засіданні, заперечив проти проведення судової експертизи, вважає що підстави для її проведення відсутні, оскільки відповідач бажає затягнути вирішення спору.

Об'єктивне, аргументоване, основане на законні вирішення справ, що входять до компетенції суду й стосуються діяльності різноманітних галузей та сфер державної діяльності, потребують знань, які входять за межі тих якими повинні володіти судді.

Експертиза - вивчення, перевірка, аналітичне дослідження, кількісна чи якісна оцінка висококваліфікованим фахівцем, установою, організацією певного питання, явища, процесу, предмета тощо, які вимагають спеціальних знань у відповідній сфері суспільної діяльності.

Відповідно до п. 1.5 "Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень", затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5, із змінами та доповненнями, експертизи проводяться за зонами регіонального обслуговування. Згідно з наведеним у Додатку до цієї Інструкції Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними і інститутами судових експертиз Міністерства юстиції України Запорізька область відноситься до зони обслуговування Дніпропетровського науково-дослідного інституту.

Відповідно до ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Основним завданням судової економічної експертизи є встановлення документальної обґрунтованості нестачі або надлишків товарно-матеріальних цінностей і грошових коштів, періоду і місця їх утворення, а також розміру завданої матеріальної шкоди; правильності документального оформлення операцій з приймання, зберігання, реалізації товарно-матеріальних цінностей і руху грошових коштів; відповідності відображення в бухгалтерському обліку фінансово-господарських операцій вимогам чинних нормативних актів з бухгалтерського обліку і звітності; кола осіб на яких покладено обов'язок забезпечити дотримання вимог нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку і контролю; документальної обґрунтованості списання сировини, матеріалів, готової продукції і товарів; правильності визначення оподаткованого прибутку (доходу) підприємств різних форм власності та вирахування розмірів податків; документальної обґрунтованості вимог позивача і заперечень відповідача в частині, яка стосується ціни позову (зустрічного позову); недоліків в організації обліку контролю, які сприяли або могли сприяти завданню матеріальної шкоди або перешкоджали її своєчасному виявленню.

Перед експертом-бухгалтером можуть бути поставлені й інші завдання, виконання яких пов'язано з перевіркою додержання порядку ведення бухгалтерського обліку і звітності, складання балансів, записів в облікових реєстрах бухгалтерського обліку тощо.

Особи, які беруть участь у справі, мають право пропонувати суду залучення як експертів визначених ними осіб, а також про проведення експертизи у визначеній ними експертній установі. З цього приводу вони повинні подати суду відповідне клопотання. Однак суд не є зв'язаним цим клопотанням і може визначити особу експерта чи експертну установу без урахування клопотання осіб, які беруть участь у справі.

У Додатку до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5, наведено перелік регіональних зон обслуговування науково-дослідними інститутами судових експертиз Міністерства юстиції України: Дніпропетровський науково-дослідний інститут судових експертиз - Дніпропетровська, Запорізька області.

Враховуючи регіональні зони обслуговування, наведені в Переліку регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України (Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5), проведення судової економічної експертизи доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз (49000 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, 17, офіс 361).

Питання, що ставляться на вирішення експертизи, повинні бути чітко сформульовані, при цьому саме напрацювання питань може вимагати спеціальних знань. У такому випадку до участі у справі може бути залучено фахівця в порядку, передбаченому ст. 30 ГПК України.

Відповідно до ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про судову експертизу" судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 4 від 23.03.2012 р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Вислухавши пояснення представників сторін, наданих у судових засіданнях, та вивчивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що для повного, об'єктивного та всебічного розгляду спору, враховуючи предмет позову, необхідно клопотання відповідача задовольнити, в порядку ст. 41 ГПК України призначити судову економічну (бухгалтерську) експертизу у справі № 905/3772/14-908/5134/14, оскільки вирішення поставлених питань потребує спеціальних знань.

На вирішення експертизи поставити питання:

- чи відповідають суми винагороди (комісії) лізимгодавця, зазначені товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» в рахунках на оплату за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р. умовам договору фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р., зокрема умовам додаткової угоди № 6 від 01.11.2013 р. до договору, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» та Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська»? Якщо ні, то в якій сумі існує розбіжність?

- чи відповідають суми оплати частини вартості майна лізингодавцю, зазначені товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» в рахунках на оплату за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р. умовам договору фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р., зокрема умовам додаткової угоди № 6 від 01.11.2013 р. до договору, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» та Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська»? Якщо ні, то в якій сумі існує розбіжність?

- яку суму винагороди (комісії) лізингодавця за договором фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р. мало б сплатити ДП «ВК «Краснолиманська» за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р.?

- яку суму оплати частини вартості майна лізингодавцю за Договором фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р. мало б сплатити ДП «ВК «Краснолиманська» за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р.?

- яку суму лізингового платежу за договором фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р. мало б сплатити ДП «ВК «Краснолиманська» за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р., в тому числі з вказівкою суми щомісячного платежу?

Матеріали необхідні для виконання експертизи містяться у справі № 905/3772/14-908/5134/14.

Проведення судової економічної (бухгалтерської) експертизи доручити експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (49000 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, 17, офіс 361).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України провадження у справі № 905/3772/14-908/5134/14 необхідно зупинити до отримання результатів судової економічної (бухгалтерської) експертизи.

У порядку ст.ст. 48, 49 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, до вирішення спору по суті, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 41, 42, 48, 49, п. 1 ч. 2 ст. 79, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

1. Призначити у справі № 905/3772/14-908/5134/14 судову економічну (бухгалтерську) експертизу, проведення якої доручити експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (49000 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, 17, офіс 361).

2. На вирішення експерта поставити питання:

- чи відповідають суми винагороди (комісії) лізимгодавця, зазначені товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» в рахунках на оплату за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р. умовам договору фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р., зокрема умовам додаткової угоди № 6 від 01.11.2013 р. до договору, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» та Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська»? Якщо ні, то в якій сумі існує розбіжність?

- чи відповідають суми оплати частини вартості майна лізингодавцю, зазначені товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» в рахунках на оплату за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р. умовам договору фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р., зокрема умовам додаткової угоди № 6 від 01.11.2013 р. до договору, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» та Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська»? Якщо ні, то в якій сумі існує розбіжність?

- яку суму винагороди (комісії) лізингодавця за договором фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р. мало б сплатити ДП «ВК «Краснолиманська» за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р.?

- яку суму оплати частини вартості майна лізингодавцю за Договором фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р. мало б сплатити ДП «ВК «Краснолиманська» за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р.?

- яку суму лізингового платежу за договором фінансового лізингу № Ш-01/ФЛ від 11.02.2013 р. мало б сплатити ДП «ВК «Краснолиманська» за період з 28.02.2013 р. по 28.11.2014 р., в тому числі з вказівкою суми щомісячного платежу?

3. Витрати, що підлягають сплаті за проведення судової економічної (бухгалтерської) експертизи, до вирішення спору по суті покласти на Державне підприємство "Вугільна компанія "Краснолиманська" (85310 Донецька область, м. Родинське, вул. Перемоги, 9), яке зобов'язати сплатити рахунок на оплату проведення судово- економічної експертизи протягом 5 банківських днів після його отримання.

4. Попередити експертів про відповідальність, передбачену Законом України "Про судову експертизу", а також за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов'язків.

5. Зобов'язати експертів надіслати копії експертного висновку суду, позивачу та відповідачу згідно з ст. 42 ГПК України

На виконання Інструкції про призначення і проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5, матеріали справи № 905/3775/14-908/5134/14 направити до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (49000 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, 17, офіс 361).

6. Провадження у справі № 905/3772/14-908/5134/14 зупинити до отримання результатів судової економічної (бухгалтерської) експертизи та надходження матеріалів справи № 905/3772/14-908/5134/14 до господарського суду Запорізької області.

Головуючий суддя С.С. Дроздова

Судді А.В. Дьоміна

Т.А. Азізбекян

Ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.