ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р.Справа № 916/3512/13
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

(склад судової колегії сформований розпорядженням в.о. голови суду №47 від 14.01.2015р., змінений розпорядженням в.о. голови суду №182 від 27.03.2015р.)

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - за довіреністю, ОСОБА_3 - за довіреністю;

від ПП «Ніка-2» - Сажина С.М. - директор, Гамар В.І. - за довіреністю;

від Білгород-Дністровської РДА Одеської області - не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Одеської області від 08 грудня 2014 року

по справі №916/3512/13

за позовом Приватного підприємства «Ніка-2»

до

- Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області;

- Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання недійсним свідоцтва про право власності

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судових засіданнях 10.02.2015р., 26.02.2015р. та 10.03.2015р.р. оголошувались перерви згідно ст.77 ГПК України.

В судовому засіданні 31.03.15р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

19.12.2013р. Приватне підприємство «Ніка-2» (надалі - позивач, ПП «Ніка-2») звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області (надалі - Білгород-Дністровська РДА), третя особа - Фізична особа підприємець ОСОБА_1, в якому позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.09.2014р. просив суд:

- поновити строк звернення до суду, пропущений з поважних причин;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно комплексу будівель та споруд бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 від 21.12.2007р., що видане ОСОБА_1 Білгород-Дністровською райдержадміністрацією Одеської області.

В обґрунтування уточнених позовних вимог ПП «Ніка-2» зазначило, що усі документи, які стали підставою для видачі ФОП ОСОБА_1 свідоцтва від 21.12.2007р., скасовані (рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.03.2007р. по справі 2-2971, розпорядження Білгород-Дністровської РДА №1553/2007 від 11.09.2007р. та №1532/2007 від 03.09.2007р.), тому на даний час правових підстав для існування оскарженого свідоцтва не має.

В частині пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що про існування свідоцтва про право власності від 27.12.2007р. йому стало відомо лише в червні 2013р.

З посиланням на норми ст.ст.319,376, ч.3 ст.215, п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, ст.ст.2,43 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» ПП «Ніка-2» просило суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

18.08.2014р. ФОП ОСОБА_1 подала суду першої інстанції клопотання про припинення провадження у справі у відповідності до норм с.80 ГПК України, оскільки оспорене свідоцтво було видане ОСОБА_1 як фізичній особі, а не фізичній особі-підприємцю.

Ухвалою місцевого господарського суду від 06.10.2014р. задоволено клопотання представника третьої особи, виключено ФОП ОСОБА_1 зі складу учасників судового процесу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, та залучено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 до участі у справі в якості іншого відповідача.

29.10.2014р. ФОП ОСОБА_1 подала суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити ПП «Ніка-2» у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав та інтересів, а сама позовна заява не спрямована на реальний захист прав та інтересів позивача.

29.10.2014р. ФОП ОСОБА_1 подала місцевому господарському суду клопотання про застосування позовної давності у розгляді позовних вимог та відмову в позові ПП «Ніка-2» у зв'язку зі спливом позовної давності.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.12.2014р. (головуючий суддя Погребна К.Ф., судді Щавинська Ю.М., Малярчук І.А.) позовні вимоги задоволено - визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_1 Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області, серії НОМЕР_1 від 21.12.2007р., що посвідчує право власності на нерухоме майно: будинок відпочинку, І; щитова, Б; склад, Ж; бар, А, комплексу будівель та споруд №56, база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1"; стягнуто з Білгород-Дністровської райдержадміністрації Одеської області та ФОП ОСОБА_1 на користь ПП «НІКА-2» по 573,50грн. судового збору.

Рішення суду вмотивовано тим, що розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області № 1553/2007 від 11.09.2007р., на підставі якого видане спірне свідоцтво серії НОМЕР_1 від 21.12.2007р., було визнано протиправним та скасовано у судовому порядку постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2013р по справі №815/4703/13-а; то скасування підстав для видачі свідоцтва є правовою підставою для визнання недійсним і самого свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 21.12.2007р., виданого на підставі такого розпорядження. Позовні вимоги ПП "НІКА-2" відносно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 21.12.2007р. підлягають задоволенню шляхом єдиного способу захисту, а саме, шляхом визнання свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 21.12.2007р. недійсним.

В частині залучення до участі у справі у якості іншого відповідача ОСОБА_1, як фізичну особу, оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що є предметом спору, видане ОСОБА_1 як фізичній особі, а не фізичній особі -підприємцю, та припинення провадження у справі за суб'єктним складом сторін,суд першої інстанції зазначив, що дані клопотання не підлягають задоволенню, оскільки на момент отримання спірного свідоцтва в 2007 році, користувачем земельної ділянки, на якій розташоване майно, право власності на яке затверджене свідоцтвом, була ФОП ОСОБА_1, що підтверджується договором оренди земельної ділянки від 07.11.2001р.

Місцевий господарський суд у своєму рішенні також відхилив клопотання ФОП ОСОБА_1 про застосування у спорі позовної давності, оскільки про існування спірного свідоцтва про право власності та розпорядження позивачу стало відомо у 2013 році під час розгляду судової справи №495/3832/13-ц, порушеній за позовом ОСОБА_1 до ПП "Ніка-2", відділу Держземагенства у Білгород-Дністровському районі Одеської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Зазначені обставини доведені позивачем і не спростовані відповідачем. Про те, що позивачу стало відомо про порушення його прав лише у 2013 році, також свідчить те, що ПП „Ніка-2" було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2007 року, на підставі якого в подальшому було оформлено право власності.

Не погодившись з рішенням суду від 08.12.2014р., ФОП ОСОБА_1 звернулася до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги та доповнення до апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 зазначила, що оскаржене рішення прийняте при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушенні і неправильному застосуванні судом норм процесуального та матеріального права та підлягає скасуванню з наступних підстав:

- позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав та інтересів, а сама позовна заява не спрямована на реальний захист прав та інтересів позивача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а позовна заява ПП «Ніка-2» має бути залишена без задоволення;

- враховуючи, що предмет спору - свідоцтво про право власності від 21.12.2007р. вже було відсутнє (не існувало в якості правовстановлюючого документа) ще до порушення провадження у справі, суд безпідставно прийняв рішення про задоволення позову, в той час як мав би відмовити в позові, в зв'язку з відсутністю предмета спору;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що було предметом спору видане ОСОБА_1 як фізичній особі, а не фізичній особі -підприємцю. В зв'язку з чим ОСОБА_1 як фізична особа, а не підприємець мала приймати участь у розгляді цієї справи (про що неодноразово зазначалося у поданих до суду клопотаннях, у задоволенні яких судом безпідставно було відмовлено). Суд першої інстанції був зобов'язаний залучити до участі у справі, у якості іншого відповідача, ОСОБА_1, як фізичну особу, що не приймає участі у розгляді справи та припинити провадження у справі, з огляду на те, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України;

- позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право власності від 21.12.2007р. - недійснім саме як форму правочину. Натомість господарський суд Одеської області за відсутності клопотання заінтересованої особи вийшов за межі позовних вимог і визнав недійсним спірне свідоцтво з інших підстав;

- позивач не обґрунтував, що саме позбавило його можливості довідатись раніше, ніж у червні 2013р. про «порушення його прав та інтересів» оскаржуваним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Та обставина, що позивач нібито довідався про наявність оскаржуваного свідоцтва лише під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи жодним чином не може свідчити, що він не мав змоги зробити це раніше, так як споруди бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» є капітальними і не помітити їх спорудження позивач просто не міг. Зазначені обставини свідчать про наявність підстав для застосування позовної давності до позовних вимог заявлених ПП «Ніка-2» і безпідставності відхилення клопотання ФОП ОСОБА_1 про застосування позовної давності у розгляді позовних вимог.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 10.02.15р.; зобов'язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 10.02.2015р. сплатити судовий збір у розмірі 35,50грн. та надати суду відповідні докази оплати та зарахування судового збору в доход Державного бюджету України.

06.02.2015р. ФОП ОСОБА_1 подала суду апеляційної інстанції доповнення до апеляційної скарги, в додатки до яких надала квитанцію №D4-1577 від 06.02.2015р. про сплату судового збору у сумі 35,50грн.

10.02.2015р. Білгород-Дністровська РДА подала суду апеляційної інстанції лист, в якому, зокрема, просила суд розгляд справи проводити за відсутності представника райдержадміністрації за наявними в матеріалах справи документами.

10.02.2015р. ПП «Ніка-2» подало Одеському апеляційному господарському суду клопотання про повернення апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 в порядку ст.ст.22,97 ГПК України, оскільки скаржником при зверненні до суду з апеляційною скаргою не був сплачений судовий збір у повному обсязі.

26.02.2015р. ПП «Ніка-2» подало суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому в яких просило залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

26.02.2015р. до Одеського апеляційного господарського суду надійшла заява директора ПП "Ніка-2" про відвід складу суду у зв'язку із тим, що при зверненні з апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 не був сплачений судовий збір у повному обсязі (недоплачено 35,50грн.), та у відповідності до норм ст.97 ГПК України суд апеляційної інстанції повинен був повернути апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 Проте суд відкрив апеляційне провадження по справі та всупереч вимогам ст.97 ГПК України не повернув апеляційну скаргу скаржнику.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.02.2015р. відмовлено у задоволенні заяви про відвід колегії суддів.

В засіданні суду апеляційної інстанції представники скаржника підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представники ПП «Ніка-2» заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскарженого рішення.

Білгород-Дністровська РДА свого представника в засідання суду апеляційної інстанції не направила.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та ФОП ОСОБА_1, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.03.2007р. по справі №2-2971 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на самовільні будівлі, розташовані на АДРЕСА_1, база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», будівлі: щитова літ. "Б", розміром (2,40х5,37)+(3,95х4,52)м; навіс літ. "б", розміром (4,52x1,42)м; склад літ. „Ж", розміром (6,20х5,85)м; навіс літ. "ж" (2,56x5,85)м; бар літ. "А", розміром (21,88x6,17)м; будинок відпочинку літ. "ї", розміром (3,50x28,17)м; навіс літ. "ї", розміром (1,60х2,40)м.

Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області №1532/2007 від 03.09.2007р. «Про затвердження актів державної технічної комісії», крім іншого, затверджено акт державної технічної комісії про здачу в експлуатацію будівництва будинку відпочинку з навісом, щитової з навісом, складу з навісом, бара громадянки ОСОБА_1 на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1

Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області №1553/2007 від 11.09.2007р. «Про оформлення права власності суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 на будинок відпочинку, щитову, склад, бар на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», райдержадміністрація вирішила:

- оформити суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 право власності на будинок відпочинку, щитову, склад, бар, згідно додатку, на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованої на АДРЕСА_1 з видачею свідоцтва на право власності (пункт 1 Розпорядження);

- доручити начальнику Білгород-Дністровського МБТІ Тімотіній Т.І. зареєструвати свідоцтво на право власності на будинок відпочинку, щитову, склад, бар на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованої на АДРЕСА_1 (пункт 1 Розпорядження).

21.12.2007р. Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження №1553/2007 від 11.09.2007р. на ім'я ОСОБА_1 було видане свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на комплекс будівель та споруд бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.09.2013р. по справі №22-ц/785/7182/13 рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.03.2007р. про визнання права власності - скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області про визнання права власності на самовільні будівлі - відмовлено.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2013р. по справі №815/4703/13-а (залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.04.2014р.), визнано протиправним та скасовано розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області №1532/2007 від 03.09.2007р. «Про затвердження актів державної технічної комісії» в частині затвердження акту державної технічної комісії про здачу в експлуатацію будівництва будинку відпочинку з навісом, щитової з навісом, складу з навісом, бара громадянки ОСОБА_1 на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1; визнано протиправним та скасовано розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області №1553/2007 від 11.09.2007р. «Про оформлення права власності суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_1 на будинок відпочинку, щитову, склад, бар на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Позивач оспорює свідоцтво про право власності від 21.12.2007р., вимагаючи визнання його недійсним та стверджуючи про порушення своїх охоронюваних законом інтересів у зв'язку із його видачею, оскільки в подальшому замість цього свідоцтва Шабівською сільською радою було видане інше свідоцтво про право власності на підставі рішення Шабівської сільради від 13.11.2012р. №205/2012.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПП «Ніка-2» з огляду наступного.

Згідно із ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України, норми якої кореспондуються з положеннями ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст.328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з положеннями ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути визнання права, визнання правочину недійсним або визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушення прав ПП «Ніка-2», внаслідок оформлення права власності ФОП ОСОБА_1 на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» встановлено під час апеляційного провадження по справі №22-ц/785/7182/13 та у судовому провадженні №815/4703/13-а з розгляду вимог про визнання протиправним та скасування розпоряджень Білгород-Дністровської райдержадміністрації Одеської області, на підставі яких було оформлено та видано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 21.12.2007р.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Апеляційний суд Одеської області у своєму рішенні від 10.09.2013р. №22-ц/785/7182/13, встановив, що частина самочинних будівель зведена на межі суміжної земельної ділянки - ПП «Ніка-2», замість забору. Вказана суміжна земельна ділянка площею 1, 3937га належить ПП «Ніка-2» на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.02.2006р., що підтверджується державним актом серії НОМЕР_2 від 03.09.2007р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.07.2013р. у справі №916/1707/13 (залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.10.2013р.) відмовлено ФОП ОСОБА_1 у задоволенні позову до ПП «Ніка-2» та відділу Держземагентства у Білгород-Дністровському районі Одеської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 11.06.2012р., площею 1,3937 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (за межами населеного пункту), виданого ПП «Ніка-2», та який зареєстрований відділом Держкомзему у Білгород-Дністровському районі в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_4.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991р. у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обтяжень, інших прав, які підлягають реєстрації, та правочинів щодо нерухомості, а також самі правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та їх обтяжень, внесення змін про них, їх припинення та скасування - регулюються ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Відповідно до ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»( в редакції що діяла на момент реєстрації ) підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є свідоцтво про право власності на будівлю (частину будівлі), споруду.

Відповідно до п.п.6.1, п.6.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002р., №7/5 (в редакції, чинній станом на 21.12.2007р.) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності.

Свідоцтво про право власності містить таку інформацію: назву об'єкта нерухомого майна; місце видачі свідоцтва; дату видачі свідоцтва; назву органу, який видав свідоцтво; адресу (місцезнаходження) нерухомого майна; відомості про власника (власників); форму власності; вид і розмір часток спільної власності; дату прийняття рішення; прізвище, ім'я, по батькові керівника органу, який прийняв рішення; підпис керівника. Свідоцтво скріплюється печаткою органу, який видав зазначене свідоцтво.

Відповідно до п.6 Додатку №1 до вищевказаного Тимчасового положення свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями, входять до «Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна».

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в даному випадку свідоцтво про право власності на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, а відтак спір про визнання цього правовстановлюючого документа недійсним, враховуючи суб'єктний склад учасників цього спору, підвідомчий господарським судам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного перегляду справи, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.12.2007р., видане на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області №1553/2007 від 11.09.2007р. «Про оформлення права власності суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_1 на будинок відпочинку, щитову, склад, бар на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», що було визнано протиправним та скасовано адміністративним судом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що саме свідоцтво про право власності не є правочином, його наслідком не є виникнення, зміна чи припинення правовідносин. Свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформляється (підтверджується) право власності. Поряд з цим, суд зазначає, що питання правомірності видачі та дії свідоцтва про право власності на нерухоме майно безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого таке свідоцтво видане.

Таким чином, оскільки розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області №1553/2007 від 11.09.2007р., на підставі якого видане спірне свідоцтво серії НОМЕР_1 від 21.12.2007р., визнано протиправним та скасовано у судовому порядку постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2013р. по справі №815/4703/13-а, то ця обставина є правовою підставою для визнання недійсним і самого свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 21.12.2007р., виданого на підставі такого розпорядження.

Відповідач помилково вважає, що саме свідоцтво про право власності від 21.12.2007р., було погашено і, відповідно, втратило чинність з 05.12.2012р., тобто з дати державної реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.11.2012р., а отже права позивача не порушені, з огляду наступного.

Згідно із ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час внесення запису про погашення свідоцтва) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Процедура ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно визначає Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141.

Під час проведення державної реєстрації переходу права власності, інших речових прав на нерухоме майно або обтяжень таких прав державний реєстратор замість існуючих відомостей, що містяться у відкритому розділі Державного реєстру прав, вносить нові відомості, визначені у пунктах 21-24 Порядку.

Відповідно до п.30 вищезазначеного Порядку передбачено норми щодо відмітки про погашення записів, але стосуються вони лише випадків, коли здійснюється перенесення записів з розділу або зі спеціального розділу Державного реєстру прав (п.30).

Тобто жодна норма не містить припису про погашення записів.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 21.12.2007р. 13.11.2012р. Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району було прийнято рішення №205/2012 «Про оформлення права власності на будівлі та споруди бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_1», яким оформлено право власності ОСОБА_1 на комплекс будівель та споруд бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом видачі нового свідоцтва, замість свідоцтва про право власності від 21.12.2007р.

Таким чином, свідоцтво від 21.12.2007р. виступало підставою видачі в подальшому відповідачці нового свідоцтва про право власності на підставі прийнятого Шабівською сільською радою рішення №205/2012 від 13.11.2012р., тобто було використано ФОП ОСОБА_1 не тільки як документ, що посвідчує право, а як правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності на об'єкти нерухомості, наведені в рішенні сільради.

За таких обставин, враховуючи необхідність усунення правової невизначеності у зв'язку із використанням посилань на Свідоцтво про право власності від 21.12.2007р. у правовідносинах, що опосередковують цивільний обіг об'єктів нерухомого майна бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для судового захисту прав ПП «Ніка-2» саме у спосіб, запропонований позивачем, що спроможний призвести до відновлення охоронюваних законом інтересів позивача як власника суміжної земельної ділянки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що свідоцтво серії НОМЕР_1 від 21.12.2007р., яким встановлюється (підтверджується) право власності на будинок відпочинку, щитову, склад, бар бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", має бути визнане недійсним рішенням суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком вірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі як іншого відповідача ОСОБА_1, як фізичну особу, та припинення провадження у справі за суб'єктним складом сторін, оскільки зі змісту розпоряджень Білгород-Дністровської райдержадміністрації Одеської області №1532/2007 від 03.09.2007р. та №1553/2007 від 11.09.2007р. випливає, що заявником була саме фізична особа - підприємець, а не фізична особа.

Про це без посередньо зазначено у п.1 розпорядження Білгород-Дністровської РДА №1553/2007 від 11.09.2007р. - оформити суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 право власності на будинок відпочинку, щитову, склад, бар, згідно додатку, на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованої на АДРЕСА_1 з видачею свідоцтва на право власності.

На момент отримання спірного свідоцтва в 2007 році, користувачем земельної ділянки, на якій розташоване майно право власності на яке затверджене свідоцтвом, була ФОП ОСОБА_1, відповідно до договору оренди земельної ділянки від 07.11.2001р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.11.2013р. у справі №916/2414/13, визнано незаконним та скасовано рішення Білгород-Дністровської районної ради Одеської області від 07.09.2001р. №479-ХХІІІ «Про надання земельної ділянки на Будацькій косі біля селища Затока в довгострокову оренду приватному підприємцю ОСОБА_1 для забудови та обслуговування бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», визнано недійсним договір оренди, укладений 07.11.2001р. між Білгород-Дністровською районною радою Одеської області та ФОП ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 0,9872 га, яка розташована на землях Будацької коси біля селища Затока Білгород-Дністровського району Одеської області та надана для забудови і обслуговування бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Крім того, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2014р. у цивільній справі 22-ц/785/5143/14 за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства "Ніка-2", відділу Держземагенства у Білгород-Дністровському районі Одеської області про усунення перешкод у користуванні майном та визнання недійсним державного акту - провадження закрито, оскільки встановлено, що справа підвідомча господарському суду, а правовідносини з вказаної справи виникають з відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності. Зокрема, зазначено, що орендарем спірної земельної ділянки є фізична особа-підприємець ОСОБА_1, статус якої підтверджено Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 31.07.2013р.

Вищевикладені обставини беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_1 у даних правовідносинах виступала саме як підприємець, а не як фізична особа.

Не є аргументом на користь правової позиції відповідачки те, що Свідоцтво про право власності від 21.12.2007р. видане їй як фізичній особі, позаяк суб'єктом права приватної власності згідно ст.325 ЦК України є фізичні та юридичні особи. Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа не є суб'єктом права приватної власності, а для вирішення питання про підвідомчість такого спору має значення призначення об'єктів нерухомого майна, право на яке посвідчується Свідоцтвом, для використання саме у підприємницькій діяльності відповідачкою.

В частині заяви ФОП ОСОБА_1 про застосування у справі позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив заяву відповідача ФОП ОСОБА_1 про застосування у справі позовної давності, так як про існування спірного свідоцтва про право власності та розпорядження позивачу стало відомо у 2013 році під час розгляду судової справи №495/3832/13-ц, порушеній за позовом ОСОБА_1 до ПП «Ніка-2» та Відділу Держземагенства у Білгород-Дністровському районі Одеської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Крім того, про обізнаність про порушення прав ПП «Ніка-2» лише у 2013 році також свідчить те, що ПП „Ніка-2" був відновлений строк на апеляційне оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.03.2007р., на підставі якого (крім іншого) в подальшому було оформлено право власності.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

ФОП ОСОБА_1 не доведено суду належними та допустимими доказами тієї обставини, що ПП «Ніка-2» про існування спірного свідоцтва про право власності та розпорядження було відомо раніше, ніж вказує позивач.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строк позовної давності для захисту ПП «Ніка-2» порушеного права, встановлений ст.257 ЦК України та про застосування наслідків спливу якого було заявлено у клопотанні відповідача, позивачем не пропущено.

Також колегія суддів вважає хибною позицію скаржника про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і визнав недійсним спірне свідоцтво з інших підстав, ніж були зазначені у позовній заяві, оскільки в обґрунтування позовних вимог ПП «Ніка-2» насамперед посилалось на те, що усі документи, які стали підставою для видачі ФОП ОСОБА_1 свідоцтва від 21.12.2007р., скасовані (рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.03.2007р. по справі 2-2971, розпорядження Білгород-Дністровської РДА №1553/2007 від 11.09.2007р. та №1532/2007 від 03.09.2007р.).

Інші доводи ФОП ОСОБА_1 не спростовують обґрунтованість та законність висновків місцевого господарського суду та підставою для скасування оскаржуваного рішення слугувати не спроможні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 08.12.2014р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, що є підставою для залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст.99,101-103,105 ГПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 08 грудня 2014р. по справі №916/3512/13 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 06.04.2015р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.