ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р. Справа № 922/5180/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

прокурор - Подорожний С.С. посвідчення №016191 від 12.04.2013 р.

позивача - Благодатських О.В. за довіреністю б/н від 24.03.2015 р.

1-го відповідача - не з'явився

2-го відповідача - Санін І.С. за довіреністю б/н від 05.03.2015 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Енерготехніка" м. Харків (вх. №1181 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 23.12.14 р. у справі № 922/5180/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Енерготехніка", м. Харків

до Управління державної казначейської служби України у Московському районі, м. Харкова

Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції

Прокуратура Московського району м. Харків

про визнання дій протиправними та стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Енерготехніка", звернувся до господарського суду з позовними вимогами про визнання дій Московського ВДВС ХМУЮ в частині допущення втрати наказу господарського суду Харківської області №35/301-04 від 14.10.2004 року, неправомірними та незаконними, а також стягнення із Державного бюджету України на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 77 092,71 грн. та стягнення із Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.12.14 р. по справі № 922/5180/14 ( суддя Прохоров С.А.) в частині визнання дій Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в частині допущення втрати наказу господарського суду у справі №35/301-04 неправомірним та незаконним провадження у справі припинено. В частині стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду Харківської області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 23.12.14 р. по справі № 922/5180/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Енерготехніка" задовольнити. Судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування викладених вимог позивач зазначає про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що втрата виконавчого листа унеможливлює виконання рішення по справі № 35/300-04, що є, на думку позивача, шкодою. Поправність поведінки, за твердженнями позивача, полягає в самому факті втрати виконавчого листа, не направлення його на адресу стягувача, а факт вини був встановлений у листі державного виконавця до господарського суду про видачу дублікату. Також, позивач вважає неправомірними висновки суду першої інстанції щодо відмови в стягненні матеріальної та моральної шкоди.

Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких зокрема зазначає про те, що доводи позивача по справі не підтверджуються жодними доказами, викладені однобічно та недостовірно, в зв'язку з чим не можуть бути прийняті судом. Крім того, відповідач посилається на те, що позивачем було пропущено строки оскарження дій державного виконавця.

Управління державної казначейської служби України у Московському районі у відзиві на апеляційну скаргу з наведеними позивачем доводами не погоджується, посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачений обов'язок органів казначейства нести відповідальність за неправомірні дії/бездіяльність третіх осіб, зокрема органів Державної виконавчої служби. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Крім того, Управління державної казначейської служби України у Московському районі просить розглянути справу за відсутності представника управління.

Прокуратура Московського району м. Харків надала письмові заперечення на апеляційну скарг, в яких зазначає про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції та підтверджені наявними в матеріалах справи доказами. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Енерготехніка" звернулось до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю ознайомлення з запереченнями прокурора Московського району м. Харків, які надійшли на адресу позивача 24.03.2015.

Так, стаття 77 ГПК України встановлює, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні даного клопотання, оскільки вважає, що викладені позивачем обставини не є підставою для відкладення розгляду справи, зважаючи на те, що позивач мав об'єктивну можливість ознайомитись з позицією прокурора, яка повністю відповідає мотивувальній частині прийнятого у справі рішення, та забезпечити участь свого уповноваженого представника в призначене судове засідання 25.03.2015.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте позивач та 1-й відповідач не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності позивача та 1-го відповідача за наявними у справі доказами.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши прокурора та уповноважених представників присутніх сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 04.10.2004р. рішенням господарського суду Харківської області позовні вимоги TOB "Енерготехніка" до ФОП Орлової Е.В. про стягнення заборгованості в сумі 76212,58 грн. задоволені, 14.10.2004р. на виконання рішення господарського суду видано відповідний наказ.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що у період строк дії наказу рішення виконано не було, в зв'язку з чим 09.04.2012 позивач звернувся до господарського суду Харківської області з заявою про відновлення строку дії наказу. Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.05.2012 відновлено строк для пред'явлення судового наказу № 35/300-14 для виконання.

Позивач вказує на те, що 31.07.2012 стягувач направив із оригіналом судового наказу та ухвалою від 15.05.2012 заяву про відкриття виконавчого провадження до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського МУЮ. Однак, як стверджує позивач, відповідачем жодної виконавчої дії зроблено не було. А відтак, позивач був вимушений звернутись до відповідача із відповідною скаргою від 20.09.2012 № 420, яка залишилась без реагування.

Також, позивач зазначає, що у жовтні 2012 позивачу був повідомлений про те, що державним виконавцем 19.09.2012 була винесена постанова про повернення виконавчого документу у зв'язку з пред'явленням його не за місцем виконання рішення суду, яка разом з оригіналом документів, а саме: судовим наказом та ухвалою, були направлені поштою на адресу позивача.

У зв'язка з тим, що вказані документи на адресу позивача не надійшли, останній знов звернувся до Московського ВДВС ХМУЮ, працівники якого повідомили про те, що вищевказані документи загубились при пересилці поштою.

На підставі викладеного, позивач зазначає проте, що втрата оригіналу виконавчого документу з вини відповідача, Московського ВДВС ХМУЮ, унеможливила виконання рішення від 04.10.2004 у справі № 35/300-04.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до господарського суду з позовом про визнання дій Московського ВДВС ХМУЮ в частині допущення втрати наказу господарського суду Харківської області №35/301-04 від 14.10.2004 року, неправомірними та незаконними, а також стягнення із Державного бюджету України на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 77 092,71 грн. та стягнення із Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб відповідача на момент розгляду даної справи не встановлений відповідними засобами доказування. Зважаючи на те, що вимоги про визнання дій ВДВС в частині допущення втрати наказу господарського суду у справі №35/301-04 неправомірними та незаконними повинні розглядатися шляхом звернення зі скаргою в порядку ст.121-2 ГПК України в межах справи №35/301-04 або в порядку позовного провадження за правилами КАСУ, суд першої інстанції припинив провадження у справі в цій частині на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України. В частині позовних вимог в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди судом відмовлено за необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння юридичній особі моральної шкоди неправомірними діями державного виконавця.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Так, на виконання рішення господарського суду Харківської області від 04.10.2004р. про стягнення з ФОП Орлової Е.В. на користь TOB "Енерготехніка" заборгованості в сумі 76212,58 грн. був виданий відповідний наказ.

Вказаний судовий наказ пред'явлено на виконання до ВДВС Московського РУЮ м. Харкова, але постановою від 05.08.2005 р. стягувачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пред'явленням виконавчого документу не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення відповідно до п. 4 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження".

В подальшому TOB "Енерготехніка" у зв'язку з порушенням строку для пред'явлення вказаного наказу до виконання звернулось до господарського суду Харківської області. Відповідно до ухвали суду від 15.05.2012р. строк для пред'явлення до виконання судового наказу № 35/301-04 від 14.10.2004р. відновлено.

Проте, незважаючи на постанову ВДВС Московського РУЮ м. Харкова від 05.08.2005р. про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пред'явленням виконавчого документу не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення відповідно до п. 4 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження", у 2012 році TOB "Енерготехніка" знову звертається до Московського ВДВС ХМУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження.

19.09.2012р. державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пред'явленням виконавчого документу не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення відповідно до п. 4 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчий документ та постанову направлено на адресу заявника.

Як вбачається з позовної заяви, позивачу стало відомо про постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 19.09.2012р. у жовтні 2012 року у приміщенні Московського ВДВС ХМУЮ під час прийому, що не заперечується самим позивачем.

Відповідно до ст. 1222 ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бутиподані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня коли зазначеним особам стало відомо про неї, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження.

Зі скаргою на дії ВДВС в порядку ст.121-2 ГПК України у справі №35/301-04 позивач не звертався, а як спосіб захисту обрав право звернення із окремим позовом до господарського суду про визнання дій ВДВС протиправними та незаконними щодо втрати наказу у справі №35/301-04 від 14.10.2004 року.

Згідно п.5 ч.1 КАСУ місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень суду.

Отже, позов про визнання дій ВДВС в частині допущення втрати наказу господарського суду у справі №35/301-04 неправомірними та незаконними не підлягає розгляду в порядку позовного провадження за правилами ГПК України, а повинен розглядатися шляхом звернення зі скаргою в порядку ст.121-2 ГПК України в межах справи №35/301-04 або в порядку позовного провадження за правилами КАСУ.

З урахуванням викладеного позовні вимоги в частині визнання дій ВДВС неправомірними та незаконними не підлягають вирішенню в господарських судах, а тому провадження у справі в цій частині правомірно припинено на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає у якості складових елементів: шкоду, протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду, причинний зв'язок між ними, а також вину особи, що заподіяла шкоду.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом (ч.2 ст.87 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця суди повинні враховуючи викладене в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04- 5/239), зокрема в пункті 9 цього роз'яснення.

Так, згідно з п.9 Рекомендації президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.03.1994 N 02- 5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо. У розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду.

Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Підставою для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, є правопорушення, що включає в себе наступні елементи: протиправна поведінка; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина. Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів складу правопорушення виключає настання відповідальності.

Також, згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.п. 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В даному випадку позивачем по справі не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння юридичній особі моральної шкоди неправомірними діями державного виконавця.

Позивачем в установленому законом порядку постанова державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 19.09.2012р. про відмову у відкритті виконавчого провадженні не оскаржена, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб на момент розгляду даної справи та в ході її розгляду не підтверджений та не встановлений належними засобами доказування.

Таким чином, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням викладених обставин, позивач ані під час вирішення спору у господарському суді Харківської області, ані під час розгляду його апеляційної скарги не надав належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності викладених вимог. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги позивача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду господарського суду Харківської області від 23.12.14 р. у справі № 922/5180/14.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105, 110 Господарсько процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Енерготехніка" м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду господарського суду Харківської області від 23.12.14 р. у справі № 922/5180/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складно та підписано 30.03.2015 року

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.