ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р. Справа № 922/5578/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Лакіза В.В.,

при секретарі Литвиновій К.О.,

за участю прокурора - Ногіної О.М. (службове посвідчення № 032167 від 11.02.2015 року),

за участю представників сторін:

позивачів - від Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області - Подколзін В.Д. (посвідчення № 4 від 11.11.2010 року), від Державної екологічної інспекції у Харківській області представник Сосіна І.О. за довіреністю № 01/01-24/05-14 від 08.01.2014 року,

відповідача - представник Рождественська І.В. за довіреністю від 02.01.2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Курганський бройлер», с. П*ятигірське, Балаклійський район, Харківська область, (вх. № 1297 Х/2-8) на рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2015 року у справі № 922/5578/14,

за позовом - Чугуївського міжрайонного прокурора Чугуївського району Харківської області в інтересах держави в особі:

1) Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, смт.Новопокровка,

2) Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Курганський бройлер», с. П*ятигірське, Балаклійський район, Харківська область,

про стягнення 981 525,27 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року до господарського суду Харківської області звернувся Чугуївський міжрайонний прокурор Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Курганський бройлер», в якій просив вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на мано та грошові кошти, що належать ТОВ «Курганський бройлер», у тому числі, які обліковуються на банківських рахунках підприємств: р/р 6670 в Донецькій ФПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», МФО 334851, 6. Стягнути з відповідача на користь держави шкоду, заподіяну внаслідок самовільного використання ресурсів без спеціального дозволу на користування надрами у розмірі 981 525,27 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.02.2015 року (суддя Кухар Н.М.) у задоволенні клопотання прокурора про вжиття заходів до забезпечення позову відмовлено.

Позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ «Курганський бройлер» на користь держави Україна шкоду, заподіяну внаслідок самовільного використання водних ресурсів без спеціального дозволу на користування надрами у розмірі 981 525,27 грн.

Стягнуто з ТОВ «Курганський бройлер» на користь державного бюджету України 19 630,50 грн. судового збору.

Відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2015 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення норм чинного законодавства. Судові витрати покласти на позивача.

Апелянт не погоджується з тим, що ним були допущені порушення статей 16,19,21 Кодексу України про надра при здійсненні забору води зі свердловини за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с.Н.Покровка, вул. Польова,1, без спеціального дозволу на користування надрами (підземні води).

На його думку, він не може нести майнову відповідальність за самовільне використання надрами, оскільки він здійснював використання підземних вод для власних господарських потреб, що не перевищувало 300 кубічних метрів на добу на підставі дозволу на спеціальне водокористування, що з урахуванням приписів частини 3 статті 19 та частини 1 статті 23 Кодексу України про надра звільняє водокористувача від обов'язку отримання спеціального дозволу на користування надрами.

При цьому, вважає, що позивачем не доведено суду перевищення ТОВ «Курганський бройлер» ліміту використання води, встановленого дозволом на спеціальне водокористування і не спростовано використання останнім у період з 08.08.2011 року по 31.05.2012 року водних ресурсів для власних господарських потреб в обсязі, що не перевищував 300 кубічних метрів на добу, як того вимагає закон, для того щоб мало місце правомірне користування водою без спеціальних дозволів та гірничого відводу.

Окрім того, відсутність застосування адміністративних стягнень до відповідача за фактами порушень законодавства про охорону навколишнього природного середовища, згідно пункту 4.1 Порядку організації та проведення перевірок суб*єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, взагалі свідчить про їх не виявлення та відсутність.

Державна екологічна інспекція у Харківській області надала заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить суд апеляційну скаргу ТОВ «Курганський бройлер» на рішення господарського суду Харківської області від 05.02.2015 року по даній справі залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Чугуївська міжрайонна прокуратура також надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін та учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та, повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, Державною екологічною інспекцією у Харківській області на підставі статті 20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Закону України «Про основні задачі державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та згідно з наказом від 08.05.2012 року № 392/01-03 проведено планову перевірку філії «Голден Кросс» ТОВ «Курганський бройлер», в межах якої встановлено порушення статей 16,19.21 Кодексу України про надра, що зафіксовано актом перевірки № 442/09-18 від 28.05-15.06.2012 року, який підписано та отримано директором філії «Голден Кросс» ТОВ «курганський бройлер» Клочко А.О.

У ході проведеної перевірки Інспекцією встановлено, що філія «Голден Кросс» ТОВ «Курганський бройлер» утворена внаслідок технічного переоснащення Введеньскої племферми в пташник батьківського стада племрепродуктора курей м*ясних ліній. Водопостачання на підприємстві здійснюється з 2-х артсвердловин глибиною по 61 м та дебітом 2,0 та 6,5 м.куб/год на підставі дозволу на спецводокористування від 04.06.2010 року, виданого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області. Термін дії дозволу до 12.05.2013 року. Термін дії попереднього дозволу на спецводокористування скінчився 09.07.2010 року.

Водопостачання підприємства передбачено на виробничі та господарсько - побутові потреби. Ліміт забору води зі свердловини складає 204,0 м.куб/добу або 71,578 тис.м/куб/рік .

Однак, в порушення вимог статті 19 Кодексу України про надра відсутній спеціальний дозвіл для видобудування прісних підземних вод( а.с. 29-32).

Пунктом 4 припису Державної екологічної інспекції у Харківській області від 15.06.2012 року № 04-25/90 приписано до 15.10.2012 року отримати спеціальний дозвіл для ви добудування підземних вод. Припис прийняв до виконання Клочко А.О. ( а.с. 58-59).

Об*єми забраної води використані у відповідності до форми № 2-ТП (водгосп) та журналу первинного обліку ( а. с. 36-57).

За наслідками перевірки Держекоінспекцією у Харківській області відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року № 389, зареєстрованій і Міністерстві юстиції України 14.08.2009 року № 767/16783 (із змінами згідно наказу Мінприроди України № 220, проведено розрахунок розміру збитку, обумовленого використанням водних ресурсів без спеціального дозволу, розмір якої склав 981 525,27 грн.( а.с.62-63).

18.06.2012 року претензію за № 153 та розрахунок шкоди Держекоінспекцією у Харківській області направлено на адресу відповідача. Однак, станом на день звернення прокурора з даним позовом до суду, шкода в добровільному порядку не сплачена ( а.с. 60-65).

13.10.2014 року Чугуївський міжрайонний прокурор Харківської області на підставі пункту 4 наказу Генерального прокурора України від 07.11.2012 року виніс постанову про проведення перевірки в порядку прокурорського нагляду за додержанням та застосуванням законів в діяльності Філії «Голден Кросс» ТОВ «Курганський бройлер» з питань додержання природоохоронного законодавства (а.с.22-23).

Зазначене стало підставою для звернення прокурора до господарського суду з даним позовом до ТОВ «Курганський бройлер».

Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що перевіркою встановлено, що ліміт забору води із свердловини складає 204,00 м куб/добу та використовується для господарських та побутових потреб, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, а відтак, ним виконано всі вимоги статті 23 Кодексу України про надра. Окрім того, відповідач вважає, що статтями 19 та 23 Кодексу України про надра не розмежовуються поняття «виробничі потреби» та «господарсько- побутові потреби».

02.02.2015 року постановлено оскаржуване судове рішення. При цьому, задовольняючи позовні вимоги прокурора, суд виходив з того, що відповідачем не доведено належними доказами обставини, на які він посилався в обґрунтування своїх заперечень; окрім того, несплата шкоди у розмірі 981 525,27 грн., заподіяної внаслідок видобування підземних вод без відповідного дозволу призводить до порушень інтересів держави.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, виходячи із наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об*єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до приписів статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до Водного Кодексу України підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр.

Відповідно до приписів статті 1 Кодексу України про надра, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Статтями 2 та 3 цього Кодексу встановлено, що його завданням є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян. Гірничі відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Кодексом та іншими актами законодавства України, що видаються відповідно до них. Земельні, лісові та водні відносини регулюються відповідним законодавством України.

Спеціальне використання надр на праві над користування передбачає відповідно до статті 19 Кодексу України про надра отримання спеціального дозволу (ліцензії) на використання надр. Відповідно до статті 21 Кодексу України про надра видобування підземних вод здійснюється на підставі спеціальних дозволів.

Прісні підземні води є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2994 року № 827.

Таким чином, спеціальне використання підземних вод включає в себе як використання водних ресурсів (підземних вод відповідної території) так і надр (мінеральної сировини).

Необхідність отримання двох дозвільних документів від водокористувачів, визначено також у постановах Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування та внесення змін до постанови Кабінету від 10.08.1992 № 459» від 13.03.2002 року № 321 та «Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами» від 30.05.2011 року № 615.

Зазначені постанови вимагають отримання таких двох дозволів: на спеціальне водокористування, відповідно до статті 49 Водного кодексу України ( вимдається Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Харківській області); на користування надрами для ви добудування корисних копалин, на підставі статті 16 Кодексу України про надра (Державна служба геології та надр України).

Таким чином, здійснення однієї і тієї ж дії - видобування (забору) прісної підземної води потребує оформлення двох різних дозволів, а тому відповідач зобов'язаний отримати також і спеціальний дозвіл (ліцензію) на користування надрами (прісними підземними водами).

Згідно статті 16 Кодексу України про надра спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Відповідно до приписів статті 19 даного Кодексу надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Згідно зі статтею 21 Кодексу України про надра, надра у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, Державного комітету України по нагляду за охороною праці та Міністерства охорони здоров*я України на місцях.

Відповідно до статті 23 Кодексу України про надра землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають парво без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб користі копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, не централізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько - питного водопостачання , за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Законодавець згідно зі статтею 23 Кодексу України про надра, внесеною Законом України «Про внесення зміни до статті 23 Кодексу України про надра щодо видобування підземних вод» від 22.12.2010 року № 2849-УІ, надав право землевласникам і землекористувачам в межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати підземні води.

В той же час у статті 23 Кодексу України про надра встановлено обмеження для реалізації цього права: по-перше, правом на земельну ділянку; по-друге, визначивши мету ви добудування - для власних господарсько - побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько - питного водопостачання, по- третє, обмеживши таке ви добудування продуктивністю водозаборів підземних вод, яке не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Отже, реалізація права землевласника та землекористувача видобувати підземні води можливо лише при сукупності усіх трьох умов, передбачених статтею 23 Кодексу України про надра.

Як свідчать матеріали справи, щодо наявності права відповідача на земельну ділянку, де розташована артезіанська свердловина, то останнє підтверджується договором оренди земельної ділянки та актом перевірки № 442/09-18.

Щодо видобування відповідачем води для власних потреб: відповідно до п.5 дозволу на спеціальне водовикористання від 04.06.2010 року Укр..№ 4825А/Хар. (а.с. 34), строком дії до 12.05.2015 року метою користування підземною водою є госппобутові та виробничі потреби, а саме, для розведення птахівництва.

Крім того, відповідно до звітів про використання води за 2012,2011 роки за формою № 2-ТП (водгосп) товариство зазначає та звітує, що фактично використало воду із свердловини на сільськогосподарське водопостачання, тобто на розведення птахівництва.

Таким чином, ТОВ «Курганський бройлер» використовує підземну воду не для власних потреб.

Щодо перевищення відповідачем ліміту видобування води - актом перевірки даний факт не зафіксовано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для застосування норми статті 23 Кодексу України про надра до правовідносин ТОВ «Курганський бройлер» відсутні.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, і цього не спростовано в апеляційній інстанції в порушення вказаних вимог законодавства відповідач без дозволу спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами здійснив самовільний забір води з підземних джерел з застосуванням технічних засобів.

У відповідності до приписів статей 47,68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 110,111 Водного кодексу України за порушення при користування природними ресурсами настає відповідальність, у тому числі цивільна. Збиток, заподіяний порушенням природоохоронного законодавства, підлягає компенсації в повному обсязі без застосування норм зниження.

Так, відповідно до приписів статті 65 Кодексу України про надраосновними вимогами в галузі охорони надр є: забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Статтею 65 цього ж Кодексу регламентовано, що порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно - правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні, у тому числі у самовільному користуванні надрами.

Згідно статті 67 вказаного Кодексу підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Таким чином, шкода полягає у незаконному вичерпанні, знищенні надр (підземних вод), унаслідок чого можуть погіршуватися екологічні умови життєдіяльності людини, вигіршуватися стан інших об*єктів природи.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. У деліктних зобов'язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявністю вини заподіювача шкоди.

Зобов'язанням із заподіяння шкоди є цивільно - правове зобов'язання, за якого потерпілий має право вимагати від особи, що заподіяла шкоду, цілковитого відшкодування протиправно заподіяної шкоди.

Загальними підставами для покладання відповідальності на особу, яка подіяла шкоду, за змістом статті 1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

Як убачається з матеріалів справи, у діях ТОВ «Курганський бройлер» наявні всі підстави для покладання на нього відповідальності за заподіяну шкоду. Зокрема, протиправна поведінка полягає у самовільному водо - та надрокористуванні, вина особи, що підтверджується актом перевірки, приписом, наявною шкодою, яка обрахована відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів.

Слід зазначити, що, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника.

Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди, тому посилання апелянта на те, що позивачем не доведено суду перевищення ТОВ «Курганський бройлер» ліміту використання води, встановленого дозволом на спеціальне водокористування і не спростовано використання останнім у період з 08.08.2011 року по 31.05.2012 року водних ресурсів для власних господарських потреб в обсязі, що не перевищував 300 кубічних метрів на добу, як того вимагає закон, не може бути взято колегією суддів до уваги, та не може бути підставою для скасування рішення.

Посилання апелянта на те, що філія «Голден Кросс» ТОВ «Курганський бройлер» добуває воду в межах наданої їй земельної ділянки та використовує для власних господарських і побутових потреб, спростовується наступним.

В Україні діє міждержавний стандарт ГОСТ 17.1.1.05-80, затверджений постановою Державного комітету СРСР по стандартам від 31.03.1980 року № 1452. Відповідно до вказаного ГОСТу класифікація цілей користування підземними водами здійснюється на: господарсько - питні та комунально - побутові потреби населення, лікувальні, курортні та оздоровчі цілі, потреби сільського господарства (без зрощення та обводнення), зрощення та обводнення, промислові потреби (без теплоенергетики), потреби теплоенергетики, територіальний перерозподіл стоку поверхневих вод та поповнення запасів підземних вод, скидання стічних вод, інші потреби.

В свою чергу кожен вид водокористування з переліченої класифікації поділяється на підкласи з визначенням відповідного класу підземних вод, що застосовуються в кожному конкретному виді водокористування.

Водночас зазначений ГОСТ містить розділ промислові потреби (без теплоенергетики), який поміж іншого включає в себе: господарсько - пині та комунально - побутові потреби промислових підприємств ( і гасіння пожеж) з використанням як води питної, так і води технічної.

До господарсько - побутових потреб належать: господарсько - питне водопостачання (централізоване та нецентралізоване) територій житлової забудови та громадських будівель міських промислових районів та сільськогосподарських районів: кондиціонування повітря в громадських та житлових будівлях; полив та миття територій населених пунктів (вулиць, площ, зелених насаджень), робота фонтанів тощо; полив посадок в міських та селищних теплицях і парниках; інші потреби ( в тому числі гасіння пожеж, промивання водопровідних та каналізаційних мереж).

До господарсько - побутових потреб не належать лікувальні, курортні та оздоровчі цілі, потреби сільського господарства (без зрощення та обводнення), а також зрощення та обводження; промислові (виробничі) потреби; потреби теплоенергетики; територіальний перерозподіл стоку поверхневих вод та поповнення запасів підземних вод; скидання стічних вод та інші потреби, а також багатоцільове водокористування.

Відповідно, дозвіл на користування надрами потрібен будь-якому суб*єкту господарювання, який від своєї господарського діяльності має прибуток.

Щодо клопотання прокурора про вжиття заходів до забезпечення позову, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 65 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до приписів статті 66 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи суд має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з приписами статті 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві, забороною відповідачеві вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарському суду слід здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову прокуророві у задоволенні його клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, оскільки заявником не надано належних доказів на підтвердження існування обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, у разі невжиття запропонованих заходів.

Колегія суддів вважає, враховуючи, що відповідачем порушено вимоги статей 16,19,21 Кодексу України про надра, місцевий господарський суд правомірно та обгрунтовано задовольнив позовні вимоги прокурора щодо стягнення з відповідача на користь держави Україна 981 525,27 грн. шкоди, заподіяної внаслідок самовільного використання водних ресурсів без спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області у справі № 922/5578/14 від 02.02.2015 року підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, п.1 ч.1 статті 103, статті 105, Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Курганський бройлер» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2015 року по справі № 922/5578/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 07.04.2015 року.

Головуючий суддя О.А.Пуль

суддя Я.О.Білоусова

суддя В.В.Лакіза