Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "24" березня 2015 р. Справа № 906/152/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 - приватний підприємець (паспорт серії НОМЕР_2).

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Побутпослуги"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання договору оренди від 01.10.2014р. недійсним

В судовому засіданні 19.03.2015 оголошувалась перерва до 24.03.2015.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору оренди приміщення від 01.10.2014, укладеного між ВАТ "Побутпослуги" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 щодо оренди приміщення №24 загальною площею 22 кв.м - недійсним. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. та 1000,00 грн. витрат по оплаті правової допомоги.

В судовому засіданні 19.03.2015 представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Після перерви представники позивача в судове засідання 24.03.2015 не з'явились, направили заява з проханням розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримували.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2014 між ВАТ "Побутпослуги" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди, відповідно до якого орендодавець за оплату передає, а орендар бере в строкове користування приміщення 324 на другому поверсі будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 22 кв. м, яке придатне для зайняття підприємницькою діяльністю та іншими незабороненими законодавством видами діяльності в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.п. 1.1. договору).

Орендна плата визначається у розмірі 300 грн. щомісяця (п.п. 2.1. договору).

Відповідно до п.п. 5.1. договору останній набуває чинності з моменту підписання сторонами договору і діє на строк два роки одинадцять місяців.

31.10.2014 назву Відкрите акціонерне товариство "Побутпослуги" змінено на Приватне акціонерне товариство "Побутпослуги".

Підписантом договору оренди приміщення (№24 площею 22 кв. м) від 01.10.2014 зі сторони позивача/орендодавця є голова правління (станом на 01.10.2014) ОСОБА_2, яка є матір'ю орендаря - ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, вважається посадова особа органів товариства; член її сім'ї - чоловік (дружина), батьки (усиновителі), опікун (піклувальник), брат, сестра, діти та їхні чоловіки (дружини); юридична особа, в якій частка, що належить посадовій особі органів товариства, членам її сім'ї, становить 25 і більше відсотків; акціонер, який одноосібно або разом із членами сім'ї володіє 25 і більше відсотками простих акцій товариства, якщо зазначена особа (особи - разом або окремо) відповідає принаймні одній із нижченаведених ознак:

1) є стороною такого правочину або є членом виконавчого органу юридичної особи, яка є стороною правочину;

2) отримує винагороду за вчинення такого правочину від товариства (посадових осіб товариства) або від особи, яка є стороною правочину;

3) внаслідок такого правочину придбаває майно;

4) бере участь у правочині як представник або посередник (крім представництва товариства посадовими особами).

Особа, заінтересована у вчиненні правочину, зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту виникнення у неї заінтересованості поінформувати товариство про наявність у неї такої заінтересованості.

Виходячи з вищенаведеної норми, суд приходить до висновку, що при укладенні договору оренди приміщення (№24 площею 22 кв. м) від 01.10.2014, ОСОБА_2 була заінтересованою особою у вчиненні ПрАТ "Побутпослуги" даного правочину.

За таких обставин в подальшому слід було керуватися положеннями ч. ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства", яка передбачає наступне:

"Виконавчий орган акціонерного товариства зобов'язаний протягом п'яти робочих днів з дня отримання відомостей про можливість вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, надати наглядовій раді (у разі відсутності наглядової ради - кожному акціонеру персонально) інформацію стосовно правочину, у вчиненні якого є заінтересованість, зокрема про:

1) предмет правочину;

2) вартість одиниці товару або послуг, якщо вона передбачена правочином;

3) загальну суму правочину щодо придбання, відчуження або можливості відчуження майна, виконання робіт, надання або отримання послуг;

4) особу, яка має заінтересованість у вчиненні такого правочину.

У разі якщо правочин, щодо якого є заінтересованість, порушує інтереси товариства, наглядова рада може заборонити його вчинення або винести розгляд цього питання на загальні збори.

Наглядова рада протягом п'яти робочих днів з дня отримання від виконавчого органу інформації про правочин, у вчиненні якого є заінтересованість, зобов'язана прийняти рішення щодо вчинення такого правочину товариством або про відмову від його вчинення.

Наглядова рада може прийняти рішення про вчинення чи відмову від вчинення правочину."

Матеріалами справи підтверджено, що вищенаведеного порядку вчинення оспорюваного правочину щодо оренди приміщення АДРЕСА_1 від 01.10.2014 дотримано не було.

Згідно ч. 1 ст. 72 Закону України "Про акціонерні товариства" правочин, вчинений з порушенням вимог статті 71 цього Закону, може бути визнано судом недійсним.

Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Положеннями ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами (стороною) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, тобто з підстав наведених вище.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Як зазначалося раніше, оспорюваний правочин вчинений з порушенням норм ст. 71 ЗУ "Про акціонерні товариства", тому суд приходить до висновку, що останній є недійсним.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідачі не подали до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів погодження правочину щодо оренди приміщення АДРЕСА_1, укладеного 01.10.2014 між сторонами у справі.

Отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Окрім вищенаведеного, позивач просить стягнути з відповідача 1000,00 грн. витрат на послуги адвоката. Розглянувши вказану вимогу суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 10 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 04.03.1998 року № 02-578 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Виходячи з викладеного, відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката з надання правової допомоги можливе при сукупності наступних підстав: послуги повинні надаватись адвокатом (адвокатським бюро, колегією, фірмою, конторою чи іншими адвокатськими об'єднаннями); реальної оплати таких послуг до прийняття рішення у справі та підтвердження цієї оплати відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в ст. 2 Закону України "Про адвокатуру", де зазначено, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України. Згідно ст. 12 вказаного Закону, оплата праці адвоката здійснюється на підставі письмової угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.01.2015 між адвокатом Єгоровим С.О. та ПрАТ "Побутпослуги" укладено угоду про надання правової допомоги (а.с. 21).

Підтвердженням того, що Єгоров С.О. має статус адвоката є копія посвідчення адвоката №66, видане Житомирською обласною КДКА 15.09.2010.

Згідно п. 4.1 угоди про надання правової допомоги за послуги, передбачені п.п. 1.1. угоди замовник сплачує адвокату винагороду разово за всі надані послуги за підготовку позову та представництво інтересів в розмірі 1000,00 грн.

На підтвердження факту оплати послуг адвоката суду подано квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу є обґрунтованою та законною, а тому підлягає задоволенню в розмірі 1000,00 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати договір оренди приміщення АДРЕСА_1, укладений 01.10.2014 між Приватним акціонерним товариством "Побутпослуги" (11002, Житомирська область, м. Олевськ, вул. Привокзальна, 8) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ід. номер НОМЕР_1), недійсним.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ід. номер НОМЕР_1)

- на користь Приватного акціонерного товариства "Побутпослуги" (11002, Житомирська область, м. Олевськ, вул. Привокзальна, 8) 1218,00 грн. сплаченого судового збору та 1000,00 грн. витрат за надання правової допомоги.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.03.15

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу.