КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа№ 910/22840/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Пахолка Т.П. - дов. №0114-210 від 29.12.2014 р.

від відповідача не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства

«Страхова компанія «Країна»

на рішення господарського суду міста Києва

від 10.12.2014 р. (суддя Любченко М.О.)

у справі №910/22840/14

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Українська страхова група»

(далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група»)

до Публічного акціонерного товариства

«Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна»)

про стягнення 14 586,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2014 р. у справі №910/22840/14 позов задоволено повністю, стягнуто з ПАТ «СК «Країна» на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» страхове відшкодування в сумі 14 586,82 грн. та судовий збір в розмірі 1 827,00 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати повністю та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що місцевим судом не застосовано положень п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), ст. 991 ЦК України, внаслідок чого прийнято незаконне рішення тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 р. апеляційну скаргу ПАТ «СК «Країна» прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 23.02.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 р., з огляду на неявку в судове засідання представника відповідача розгляд справи №910/22840/14 відкладено на 24.03.2015 року.

В судове засідання 24.03.2015 р. представник відповідача повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про неявку та її причини апеляційний господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав.

У відповідності до ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням ряду особливостей. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується наданими суду першої інстанції правами.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору по суті, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційний господарський суд вважав за необхідне справу розглянути за його відсутності за наявними у справі матеріалами.

Присутній в судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване просив залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «СК «Країна» про стягнення 14 586,82 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на виплату Товариству з обмеженою відповідальністю «Унікредит лізинг» страхового відшкодування на підставі договору страхування №28-0101-7500/78 від 15.02.2011 р., внаслідок чого до ПрАТ «СК «Українська страхова група» перейшло право вимоги до відповідача як страховика цивільно-правової відповідальності винної в дорожньо-транспортній пригоді особи.

У відзиві на позов відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на порушення положень п. 37.1.4 та п. 37.1 Закону в частині неподання позивачем заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, а також на те, що страхувальник не повідомив ПАТ «СК «Країна» у передбачений Законом триденний строк про настання страхового випадку тощо.

Суд першої інстанції, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, відтак прийняв рішення про задоволення позову.

Так, задовольняючи позов, місцевий суд посилався на те, що відповідно до положень Закону та відомостей з бази даних Моторного транспортного страхового бюро України відповідач є відповідальною особою за завдані власнику автомобіля «BMW X5 M», державний реєстраційний номер АА5505КЕ (далі - автомобіль «BMW X5 M»), збитки в передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності межах, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу №28-0101-7500/78 від 15.02.2011 р., перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до положень ст.ст. 512, 993, 1187, 1166 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги починає спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача. Отже, фактично у такому випадку відбувається суброгація, тобто лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Таким чином, суд дійшов висновку, що фактично права та обов'язки страхувальника позивача (Товариства з обмеженою відповідальністю «Унікредит лізинг»), в тому числі право вимоги до особи, яка визнана винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні шкоди, перейшли до страховика цієї особи, тобто до ПрАТ «СК «Українська страхова група».

Посилання відповідача на те, що позивачем пропущено річний строк на звернення з вимогою про страхове відшкодування в порядку регресу суд першої інстанції спростовував вважаючи, що нормами Закону врегульовано правовідносини, пов'язані із визначення розміру збитків саме у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, натомість правовідносини позивача і його страхувальника виникли на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, які не регулюються нормами Закону, отже, в даному випадку застосування положень Закону до спірних правовідносин є недоцільним, оскільки норми Закону регулюють відносини безпосередньо між страховиком та страхувальником за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів тощо.

Так, матеріалами справи встановлено, що 15.02.2011 р. між ПрАТ «СК «Українська страхова група» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Унікредит лізинг» (страхувальник) укладено договір №28-0101-7500/78 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами, предметом якого відповідно є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «BMW X5 M». Вигодонабувачем за цим договором є Товариство з обмеженою відповідальністю «Унікредит лізинг», проте згідно довіреності б/н від 28.11.2011 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Унікредит лізинг» уповноважило Товариство з обмеженою відповідальністю «Унікредит партнер» представляти інтереси довірителя у відносинах зі страховиками від імені довірителя, погоджувати, укладати та підписувати договори (поліси) страхування, подавати та підписувати документи (заяви, листи, повідомлення, звернення, запити, скарги та ін.) на виконання умов договорів (полісів) страхування та інші вимоги страховика, подавати та підписувати інші документи на виконання цієї довіреності з метою представництва та захисту прав та інтересів довірителя. Цим правочином визначено період страхування з 15.02.2011 р. до 14.02.2012 року.

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №8943800 від 12.01.2012 р. о 18:50 год. в населеному пункті Вишеньки Бориспільського району Київської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Volkswagen Toureg», державний реєстраційний номер АА2292ВІ (далі - автомобіль «Volkswagen Toureg»), що належав Савіовській Наталії Анатоліївні, яка і керувала цим автомобілем та автомобіля «BMW X5 M», що належав Товариству з обмеженою відповідальністю «Унікредит лізинг», під керуванням Колоса Вадима Олександровича.

Відповідно до наявної в матеріалах справи постанови від 30.07.2012 р. Дарницького районного суду міста Києва по справі №3-5175/12, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 12.01.2012 р. в населеному пункті Вишеньки Бориспільського району Київської області за участю автомобіля «Volkswagen Toureg» та автомобіля «BMW X5 M», визнано водія автомобіля «Volkswagen Toureg» Савіовську (Вирову) Наталію Анатоліївну.

Згідно наявних в матеріалах справи актів виконаних робіт №312067 від 21.01.2012 р. та №216237 від 23.02.2012 р., що були складені Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія» на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» ( на підставі наявних в матеріалах справи документів є лізингоодержувачем застрахованого у позивача автомобіля), вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW X5 M» становить 15 096,82 грн.

На підставі представлених страхувальником позивача документів, 26.06.2012 р. представниками ПрАТ «СК «Українська страхова група» було здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування та складено страховий акт, згідно якого прийнято рішення про виплату страхового відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю «Унікредит Лізинг» в розмірі 15 096,82 грн. шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд».

27.06.2012 р. страховиком було виплачено страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №7250 від 27.06.2012 р., платіж за яким було проведено банківською установою та скріплено печаткою банку, а відтак позивачем належним чином виконано свій обов'язок з виплати страхового відшкодування за договором №28-0101-7500/78 від 15.02.2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Так, положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Такою особою, в даному випадку, є винна у скоєнні ДТП водій автомобіля «Volkswagen Toureg» Савіовська Наталія Анатоліївна.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги починає спливати в момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача. Отже, фактично у такому випадку відбувається суброгація, тобто лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання.

Таким чином, права та обов'язки страхувальника позивача (Товариства з обмеженою відповідальністю «Унікредит лізинг»), в тому числі право вимоги до особи, яка визнана винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні шкоди, перейшли до страховика Товариства з обмеженою відповідальністю «Унікредит лізинг», тобто до ПрАТ «СК «Українська страхова група».

Якщо цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, останній стає відповідальною особою, адже внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за завдану застрахованою ним особою шкоду, тобто бере на себе всю відповідальність за свого страхувальника, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Із матеріалів справи видно, що цивільно-правова відповідальність винної у скоєнні ДТП особи, водія автомобіля «Volkswagen Toureg» Савіовської Наталії Анатоліївни, згідно бази даних Моторного транспортного страхового бюро України застрахована в ПАТ «СК «Країна» на підставі полісу №АА/1691579. Цим полісом встановлено франшизу в розмірі 510,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 14 586,82 грн., тобто сума вартості відновлювального ремонту за вирахуванням франшизи (15 096,82 грн. - 510,00грн. = 14 586,82 грн.).

Проте, доводи апелянта зводяться до того, що правових підстав для задоволення позову суд першої інстанції не мав, адже звертаючись до апелянта із заявою про виплату позивач пропустив визначений п. 37.1.4 ст. 37 Закону строк.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими обґрунтуваннями скарги, вважає їх безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду. Так, спір у даній справі виник в зв'язку із стягненням виплаченого страхового відшкодування, тобто із правовідносин, що регулюються положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

В свою чергу з преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що він регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Таким чином останній регулює інші, відмінні від правовідносин, що виникли у даній справі відносини, приписи п. 37.1.4 ст. 37 Закону до даних правовідносин не застосовуються. Згадана норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач до таких суб'єктів не належить. Крім цього, норми Закону не містять підстав для відмови в задоволенні вимог страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності межах.

Посилання відповідача в тексті апеляційної скарги на прийняту на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах постанову Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі №6-112-цс як на підставу для задоволення його апеляційних вимог є помилковими, оскільки викладена в даній постанові правова позиція не стосується застосування положень п. 37.1.4 ст.37 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім цього, за правилами п. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. Проте наведена норма матеріального права регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Враховуючи викладене, до нового кредитора, в даному випадку це ПрАТ «СК «Українська страхова група», обов'язок подачі заяви не перейшов і не міг перейти, оскільки для останнього відповідач у справі (ПАТ «СК «Країна») не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 04.11.2014 р. за наслідками перегляду постанови Вищого господарського суду України від 01.07.2014 р. у справі №910/17223/13.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2014 р. у справі №910/22840/14 - без змін.

Матеріали справи №910/22840/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун