ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Справа № 903/1223/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: судді:Дроботова Т.Б., Алєєва І.В. (доповідач), Рогач Л.І.
за участю представників:
від позивача:Кушнір Ю.В., представник за дов.;
від відповідача:не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуЛуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (правонаступник Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області)
на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2015р.
у справі господарського суду№903/1223/14 Волинської області
за позовомЛуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Дінар"
проскасування рішення про зміну місцезнаходження
В С Т А Н О В И В:

Позивач, Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, звернувся до господарського суду Волинської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Дінар" про визнання протиправним та скасування рішення Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Дінар" про зміну місцезнаходження юридичної особи.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 05.12.2014р., залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2015р. у справі №903/1223/14 відмовлено у прийнятті вищезазначеної позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

Позивач з прийнятими судовими актами не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду та постанову апеляційної інстанції та направити справу на розгляд до господарського суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 12.03.2015р. зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Ухвалою від 24.03.2015р. Вищий господарський суд України в порядку приписів ст. 25 ГПК України замінив Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Волинській області на її правонаступника - Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 24.03.2015р. представник позивача підтримав вимоги касаційної скарги. Відповідач уповноваженого представника не направив. Явка не визнавалась обов'язковою.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, Вищий господарський суд України дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, позивач є суб'єктом здійснення владних повноважень щодо реалізації державної податкової політики, державної митної політики та таке інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 2 ст. 1 ГПК України визначено, що у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Зміст корпоративних прав та корпоративних відносин визначено статтею 167 ГК України.

Корпоративними правами, згідно з ч. 1 ст. 167 ГК України, є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що суб'єктом корпоративних прав відносно господарського товариства є саме учасник (засновник, акціонер) вказаного товариства.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" не є корпоративними спори про визнання недійсними установчих документів господарського товариства та припинення юридичної особи, які порушуються за позовами органів Державної податкової служби України та інших суб'єктів владних повноважень, що здійснюють контроль за діяльністю товариства, а також органів, що здійснюють державну реєстрацію юридичних осіб. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС зазначені спори віднесено до компетенції адміністративних судів як публічно-правові за зверненням суб'єкта владних повноважень.

Пунктом 17 вищезазначеної постанови визначено, що справи у спорах про визнання недійсними рішень органів управління господарського товариства за позовом особи, яка не є акціонером або учасником товариства, у тому числі таким, що вибув, не належить до спорів, що виникають з корпоративних відносин.

Беручи до уваги вищевикладене, до підвідомчості господарських судів віднесено справи за участю саме учасників господарського товариства, а з урахуванням того, що у спірних правовідносинах позивач такого статусу не має, господарські суди попередніх інстанцій дійшли до вірного та обґрунтованого висновку, що спір у даній справі не підвідомчий господарським судам України, а відтак вірно застосували приписи п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника щодо суті спору, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2015р. у справі №903/1223/14 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2015р. у справі №903/1223/14 - залишити без змін, а касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області - без задоволення.

Головуючий суддя Т.Б. Дроботова
Суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Л.І. Рогач