ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Справа № 910/12953/14
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого,
Корнілової Ж.О. - доповідача,
Чернова Є.В.,
розглянувши касаційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 20.10.2014
у справі№ 910/12953/14 Господарського суду міста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес"
доТовариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4

простягнення 22542,74 грн.

за участю представників сторін
від позивача:не з'явились,
від відповідача:не з'явились,
від третьої особи:не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" у червні 2014 року звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" про стягнення 19757,00 грн. страхового відшкодування, 2311,57 грн. інфляційних втрат, 474,17 грн. 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування та судових витрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2014 у справі № 910/12953/14 (суддя Гулевець О.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" 19247,00 грн. шкоди в порядку регресу, 461,93 грн. 3% річних, 2248,36 грн. інфляційних втрат, 1779,55 грн. судового збору, 1534,10 грн. витрат на правову допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 у справі № 910/12953/14 (у складі колегії суддів: Новікова М.М. - головуючого, Зубець Л.П., Мартюк А.І.) рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2014 у справі № 910/12953/14 скасовано. Прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" 913,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 у справі № 910/12953/14 Господарського суду міста Києва, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" звернулось до Вищого господарського суду України, з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 у справі № 910/12953/14, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2014 у справі № 910/12953/14 залишити в силі.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача ОСОБА_2, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" (страховик) та ОСОБА_7 (страхувальник) 28.08.2012 укладено договір № 006-42296/01НТ добровільного страхування наземного транспортного засобу, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки "Toyota Rav4", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

У місті Львові по вулиці Липинського 14.03.2013 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки "Toyota Rav4", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та транспортного засобу марки "Scania 94В4Х2", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4.

Довідкою ВДАІ № 9170864 від 27.03.2013 та постановою Шевченківського районного суду міста Львова від 02.04.2013 у справі № 466/2238/13-п винною особою в скоєнні ДТП, що відбулась 14.03.2013, визнано ОСОБА_4.

Судами встановлено, що страховими актами № 47127/1 від 25.04.2013 та № 47127/2 від 17.06.2013 пошкодження транспортного засобу марки "Toyota Rav4", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП, яка відбулась 14.03.2013, визнано позивачем страховим випадком, і призначено до виплати в якості страхового відшкодування 17702,00 грн. та 2055,00 грн.

Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 19757,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4119 від 29.04.2013 та № 5691 від 19.06.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні ДТП, зобов'язаний відшкодувати позивачеві в порядку регресу суму матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, у розмірі 19757,00 грн., 2311,57 грн. інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування та 474,17 грн. 3% річних у розмірі за прострочення виплати страхового відшкодування.

При цьому, позивачем зазначено, що відповідно до довідки ВДАІ № 9170864 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки "Scania 94В4Х2", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, був забезпечений полісом № АС0499071, який виданий ТДВ "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус", дія якого на момент ДТП закінчилась, у зв'язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, оскільки винна особа - ОСОБА_4 на час ДТП перебував у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 Проте в процесі розгляду справи № 914/962/14 Господарським судом Львівської області, встановлено, що на час ДТП діяв поліс № АВ/7874873, укладений між ОСОБА_8 та ТДВ "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус".

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за регресними вимогами. Проте у разі якщо її цивільно-правову відповідальність перед третіми особами застраховано у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, оскільки, внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку, що відповідно до витягу із бази даних МТСБУ, цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу марки Scania 94В4Х2, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на час ДТП застраховано у ТДВ "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7874873, термін дії якого встановлено з 31.07.2012 по 30.07.2013; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50000,00 грн.; франшиза - 510,00 грн.

Беручи до уваги, що відповідачем взято на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яка станеться за участю забезпеченого транспортного засобу Scania 94В4Х2, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, та про зобов'язання відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, яку заподіяно в результаті ДТП, що сталась 14.03.2013. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача 19247,00 грн. шкоди в порядку регресу з вирахуванням франшизи, а також 3% річних у розмірі 461,93 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2248,36 грн.

Відповідачем до апеляційної скарги додано належним чином засвідчену копію полісу № АВ/7874873 від 31.07.2012, яким застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Scania, державний номер НОМЕР_2, з якого вбачається, що строк його дії встановлено з 31.07.2012 по 30.01.2013.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що на час ДТП 14.03.2013, за участю транспортного засобу Scania 94В4Х2, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7874873 від 31.07.2012, наявністю якого позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, не діяв, оскільки строк його дії закінчився 30.01.2013.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у письмових поясненнях № 3896-ЮРС від 20.10.2014 щодо неможливості подання доказів до суду першої інстанції, які надійшли до Київського апеляційного господарського суду 20.10.2014, відповідачем зазначено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 відповідача зобов'язано надати оригінали та належним чином завірену копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу автомобіля марки "Сканія", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 14.03.2013 року. Враховуючи, що за вказаними критеріями пошуку з зазначеного транспортного засобу станом на 14.03.2013 згідно з обліковими даними відповідача не було чинного договору страхування, то відповідач не мав можливості подати такий поліс.

При цьому, щодо полісу № АВ/7874873 від 31.07.2012 відповідачем у листі № 3387-ВРСВ від 28.08.2013 повідомлено ПрАТ "СК "Брокбізнес", що зазначений поліс має строк дії з 31.07.2012 по 30.01.2013.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що місцевий господарський суд, маючи суперечливу інформацію щодо строку дії полісу № АВ/7874873 від 31.07.2012 повинен був вчинити відповідні дії, з метою з'ясування дійсного строку чинності зазначеного полісу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення у справі прийнято судом першої інстанції під час першого судового засідання за відсутності представників сторін, у зв'язку з наявними у матеріалах справи документами, яких достатньо для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наявність суперечливої інформації щодо строку дії полісу № АВ/7874873 від 31.07.2012, яка міститься у листі відповідача № 3387-ВРСВ від 28.08.2013 та витязі з бази даних МТСБУ, представники сторін могли надати пояснення, посилаючись на відповідні докази щодо дійсного строку дії полісу, тому їх неявка перешкоджала вирішенню спору.

Судом апеляційної інстанції правомірно прийнято до уваги копію полісу № АВ/7874873 від 31.07.2012, який має суттєве значення для вирішення даного спору.

Враховуючи те, що строк дії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7874873 від 31.07.2012, закінчився 30.01.2013, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність у відповідача обов'язку відшкодовувати позивачу матеріальну шкоду, яку заподіяно в результаті ДТП, що відбулась 14.03.2013, оскільки станом на час вчинення ДТП цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Scania, державний номер НОМЕР_2, у відповідача не застраховано.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення з ТДВ "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" 19757,00 грн. шкоди в порядку регресу, 474,17 грн. 3% річних, та 2311,57 грн. інфляційних втрат не підлягають задоволенню, а постанова Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 у справі № 910/12953/14 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, касаційна інстанція погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваної постанови не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 у справі № 910/12953/14 Господарського суду міста Києва залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 у справі № 910/12953/14 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддяОвечкін В.Е.
Судді:Корнілова Ж.О.
Чернов Є.В.