ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Справа № 915/102/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сяйво»

49107, м. Дніпропетровськ, бул. Зоряний, 1 А

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковалівка»

57102, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Ковалівка, вул. Першотравнева, 5/21

Про: стягнення заборгованості в сумі 331326,65 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Горобченко Д.М., за довіреністю;

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 02.02.15 р. звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача заборгованість в сумі 305704,07 грн., пеню в розмірі 23110,10 грн. та 2476,48 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору поставки № 080401 від 08.04.2014 року; видаткових накладних на загальну суму 445 740,07 грн.: № РН-0000102 від 24.04.2014 року, № РН-0000115 від 25.04.2014 року, № РН-0000119 від 28.04.2014 року, № РН-0000134 від 06.05.2014 року; акту взаєморозрахунків станом на 31.10.2014 року; банківських виписок на загальну суму 140 000,00 грн.; норм ст. ст. 509, 526, 611, 614 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань щодо проведення оплати за одержаний товар.

Відповідач відзив по суті позову не надав, в судове засідання свого представника двічі не направив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать відмітки канцелярії на зворотніх сторонах судових ухвал.

Отже, справу розглянуто на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

26.03.2014 року за результатами розгляду справи суд, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представника позивача, суд -

встановив:

08 квітня 2014 року між сторонами був укладений договір № 080401 «поставки» згідно з предметом якого позивач, як постачальник зобов'язався передати у власність покупця до 30.05.2014 року, а відповідач, як покупець прийняти і оплатити засоби захисту рослин всього на суму 462 645,08 грн.

Оплата товару здійснюється в строк до12.11.2014 року (п. 3.2 договору).

Розділом 5 договору встановлена відповідальність сторін за невиконання зобов'язань. Так, у разі порушення передбаченого договором терміну оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 5.3 договору).

За умовами п. 8.3 цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014 року.

Предметом даного спору виступила майнова вимога позивача про стягнення з відповідача грошового боргу за порушення умов вищенаведеного договору щодо оплати за поставлену продукцію.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями цивільного законодавства про поставку.

Так, відповідно до п. 1 та п. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного договору позивач поставив та передав, а відповідач в період з 24.04.2014 року по 06.05.2014 року прийняв товар рослинного походження на загальну суму 445 740,07 грн., про що зазначено у наступних видаткових накладних:

№ РН-0000102 від 24.04.2014 року на суму 33768,00 грн.;

№ РН-0000115 від 25.04.2014 року на суму 296160,00 грн.;

№ РН-0000119 від 28.04.2014 року на суму 33952,14 грн.;

№ РН-0000134 від 06.05.2014 року на суму 81859,93 грн.

Згідно додатку №1 від 08.04.2014 року до договору № 080401 оплата товару, отриманого за специфікацією № 1 повинна бути здійснена у повному обсягу у строк до 12.11.2014 року, однак, не зважаючи на зазначені вище вимоги договору, оплату отриманого товару відповідач здійснив частково, на загальну суму 140 000,00 грн., а саме:

- 25.12.2014 р. в сумі 100 000,00 грн.;

- 28.01.2015 р. в сумі 40 000,00 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками.

Інших доказів, які свідчать про здійснення відповідачем повної оплати суду не надано.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не довів суду обставин, які спростовують вимоги позивача, взагалі не висловив заперечень на позов, отже не скористався наданим йому правом на доказування і подання доказів щодо належного виконання взятих на себе договірних зобов'язань.

За правилами частини 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, борг відповідача перед позивачем за договором № 080401 від 08.04.14 р. дійсно становить в розмірі 305740,07грн. (445740,07-100000,00-40000,00).

Відповідно до норм ст. ст. 629, 525, 526 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За правилами ст. 610, п. 1 ст. 612, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з вищенаведеного, пунктом 5.3 договору № 080401 сторони дійшли згоди, що у разі порушення передбаченого договором терміну оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Отже, на підставі вищенаведених норм та обставин, враховуючи наявність та розмір основного боргу відповідача перед позивачем по спірним відносинам, суд перевірив нарахування позивачем розмір 3% річних та пені, і дійшов висновку про правомірність стягнення з відповідача за період з 13.11.14 р. по 27.01.15 р.: пені в розмірі 23110,10 грн. та 3 % річних в сумі 2476,48 грн.

Таким чином, дослідивши надані позивачем документальні докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми діючого законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а отже - задоволенню їх в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковалівка» (57102, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Ковалівка, вул. Першотравнева, 5/21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сяйво» (49107, м. Дніпропетровськ, бул. Зоряний, 1 А, ) - 305740,07 грн. заборгованості, 23110,10 грн. - пені, 2476,48 грн. - 3% річних та 6626,53 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 26 березня 2015 року.

Суддя О.Г.Смородінова