ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2015 р. Справа № 922/5422/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Барбашова С.В. суддя Горбачова Л.П.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників:

позивача - Старчик А.А., дов. №14-90 від 18.04.2014

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі", м. Харків (вх. №1221 Х/3-12)

на рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2015 по справі №922/5422/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ

до Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі", м. Харків

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ, звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача, Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі", м. Харків 15536,01 грн. пені, 22824,08 грн. інфляційних втрат та 3073,69 грн. - 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо своєчасної оплати вартості отриманого природного газу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.02.2015 по справі №922/5422/14 (суддя Жельне С.Ч.) позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Житлові мережі" на користь ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у розмірі 15536,01 грн., втрати від інфляційних процесів у розмірі 22059,28 грн., три відсотки річних у розмірі 3073,69 грн. та 1793,28 грн. судового збору. В решті позову - відмовлено.

Відповідач із зазначеним рішенням суду першої інстанції частково не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2015 по справі №922/5422/14 в частині стягнення пені у розмірі 15536,01 грн., втрат від інфляційних процесів у розмірі 22059,28 грн., три відсотки річних у розмірі 3073,69 грн. та 1793,28 грн. судового збору скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування викладених вимог відповідач зазначає про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги дату підписання актів приймання-предачі природного газу та дату отримання вказаних актів відповідачем, у зв'язку з чим скаржник вважає, що розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних повинен здійснюватись саме з урахуванням підписаних актів та дат їх отримання відповідачем. Також посилається на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних втрат.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2015 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.04.2015.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

01.04.2015 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із необхідністю надання розрахунку та неможливістю направлення в судове засідання свого представника.

Колегія суддів залишає надане відповідачем клопотання без задоволення, оскільки заявником не аргументовано та не представлено належних документальних доказів поважності причин щодо неможливості забезпечити явку представника у судове засідання апеляційної інстанції, крім того, відповідач не був позбавлений можливості до початку розгляду справи надати до суду апеляційної інстанції контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних. До того ж, відповідач був не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Доказів неможливості такої заміни відповідачем також не представлено.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, в матеріалах справи знаходяться документальні докази повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що явку представників сторін в дане судове засідання не визнано обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 28 грудня 2012 року між позивачем - Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі" (покупцем) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3134-ТЕ-32, відповідно до умов якого продавець (позивач) зобов'язався у 2013 році передати у власність покупцю (відповідачу) природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД природний газ, а покупець прийняти та оплатити цей природний газ на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 2.1. договору, продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року природний газ обсягом до 635,0 тис. куб.м., з розподілом цього обсягу поставок по місяцям кварталів.

За умовами п. 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання -передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати вмотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. (п. 3.4. договору).

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Звертаючись до господарського суду, позивач послався на те, що на виконання договору, протягом січня 2013 року - грудня 2013 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 855385,48 грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2013 на суму 159350,59 грн., від 28.02.2013 на суму 126514,55 грн., від 31.03.2013 на суму 136978,98 грн., від 30.04.2013 на суму 49542,75 грн., від 31.05.2013 на суму 13391,81 грн., від 30.06.2013 на суму 12375,88 грн., від 31.07.2013 на суму 12213,53 грн., від 31.08.2013 на суму 14424,76 грн., вді 30.09.2013 на суму 14076,52 грн., від 31.10.2013 на суму 83416,99 грн. від 24.01.2014 на суму 92813,11 грн. та від 24.01.2014 на суму 140286,01 грн.

В свою чергу, як вказує позивач, відповідач під час здійснення розрахунків за поставлений газ допустив прострочення платежів, у зв'язку з чим, позивач у відповідності до умов договору нарахував та просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 15536,01 грн., а також, 22824,08 грн. інфляційних втрат та 3073,69 грн. - 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 15536,01 грн. та три відсотки річних у розмірі 3073,69 грн. задовольнив в повному обсязі, вимоги в частині стягнення втрат від інфляційних процесів за результатом здійсненого судом перерахунку задовольнив частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 22 059,28 грн. інфляційних втрат.

Проте, колегія суддів частково не погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним відносинам колегія суддів зазначає наступне.

Предметом даного судового спору є вимога позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних в зв'язку з неналежним виконанням останнім умов договору купівлі-продажу природного газу №13/3134-ТЕ-32 від 28.12.2012 щодо проведення своєчасного розрахунку за отриманий відповідачем природний газ.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання договору, протягом січня 2013 року - грудня 2013 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 855385,48 грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи актами приймання - передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками сторін, та визнаються відповідачем у повному обсязі.

Однак, відповідач свої зобов'язання за договором виконав неналежним чином, так як невчасно сплачував вартість природного газу, про що свідчить належним чином засвідчений та підписаний головним бухгалтером підприємства позивача витяг по господарським операціям з поставки природного газу по договору купівлі-продажу природного газу № 13/3134-ТЕ-32 від 28.12.2012 за період з 01.01.2013 по 30.06.2014. (а.с.47)

При цьому, дані щодо періодів часткових проплат та розміру внесених сум відповідачем під сумнів не ставляться, жодним чином не спростовуються.

Відповідно до вимог статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10 січня 2002 року N 2921-III) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2. зазначеного договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору, він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що розрахунки за отриманий за договором № 13/3134-ТЕ-32 від 28.12.2012 природний газ відповідачем здійснювались з порушенням строків, встановлених договором, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 15536,01 грн. пені за період з 14.02.2013 по 14.07.2014, інфляційних втрат в розмірі 22824,08 грн. за період з травня 2013 по червень 2014 року та 3073,69 грн. - 3% річних за період з 14.02.2013 року по 14.07.2014 року, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо своєчасної оплати вартості отриманого природного газу.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасного здійснення розрахунків, отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат згідно ст.625 ЦК України за порушення зобов'язань щодо своєчасної оплати природного газу поставленого за договором № 13/3134-ТЕ-32 від 28.12.2012 є обґрунтованими, ґрунтуються на нормах матеріального права та відповідають правовідносинам, які склалися між сторонами.

Разом з тим, колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені і інфляційних втрат у розмірі, заявленому позивачем у зв'язку з несвоєчасною оплатою газу поставленого за період січня-жовтня 2013 року, а також періоду нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо своєчасної оплати газу поставленого у листопаді та грудні 2013 року.

Так, в апеляційній скарзі відповідач наполягає на неправомірності нарахування відповідачем заявленого до стягнення розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись на те, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги, що акти приймання-передачі природного газу, поставленого у листопаді та грудні 2013 року, підписані позивачем лише 24.01.2014 року, у зв'язку з чим скаржник вважає, що розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних за вказані періоди повинен здійснюватись з 14.02.2014 року. Також посилається на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних втрат.

Перевіривши обґрунтованість позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати газу поставленого за період січня-жовтня 2013 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача за прострочення оплати за переданий відповідачу газ за період січня-жовтня 2013 року пеню в сумі 934,39грн., 3% річних в сумі 166,99 грн. та 764,80 грн. інфляційних втрат.

Для всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи та в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійснення позивачем нарахування штрафних санкцій, річних тощо, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно (Частина 1 пункту 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 року №01-8/344 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені в доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році»).

Як свідчать матеріали справи, позивачем був наданий розрахунок пені за період з 14.02.2013 по 10.07.2014, відповідно до якого, розмір заявленої до стягнення пені складає 15536,01 грн.

Дослідивши наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок пені за період з січня 2013 року по жовтень 2013 року, колегія суддів встановила, що в розрахунках пені допущена арифметична помилка.

Як зазначено в пункті 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р., день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Разом з тим, здійснивши перевірку наданого до позовної заяви розрахунку суми пені за період січень-жовтень 2013 року, колегією суддів встановлено, що позивачем невірно визначено кількість днів прострочення та помилково зараховано день здійснення оплати до дня прострочення суми боргу без врахування часткової оплати, у зв'язку з чим, з урахуванням дати виникнення та фактичної оплати відповідачем заборгованості, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені за вказаний період в розмірі 657,26 грн.

Також колегія суддів вважає безпідставним нарахування позивачем інфляційних втрат на заборгованість по оплаті переданого газу за період січень-жовтень 2013 року, оскільки заборгованість по оплаті за кожний місяць поставки мала місце менше одного місяця, тоді як індекс інфляції ( індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динамику загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат. У зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати газу поставленого за період січня-жовтня 2013 року , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказаний розрахунок здійснено відповідно до норм чинного законодавства.

Також колегія суддів не може погодитись з визначеним судом першої інстанції обсягом відповідальності боржника за порушення грошових зобов'язань при розрахунках за отриманий ним природний газ у листопаді та грудні 2013 року.

Так, оплата вартості отриманого відповідачем у листопаді 2013 року природного газу на суму 92813,11 грн. здійснена відповідачем у період з 12.11.2013 по 26.05.2014 року, тобто прострочення платежу мало місце, але у менший, ніж визначено судом період, оскільки позивач, в порушення взятого на себе обов'язку, встановленого п. 3.4. договору, підписати акт до 8 числа місяця, наступного за місяцем поставки, що мало б своїм наслідком обов'язок відповідача оплатити газ до 14.12.2013 року, підписав акт приймання-передачі газу за листопад 2013 року лише 24.01.2014, що свідчить про те, що неплатежі у період з 15.11.2013 по 24.01.2014 не могли мати місце з вини відповідача, і відповідно нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат згідно ст.625 ЦК України за цей період безпідставне.

Так само, оплата вартості отриманого відповідачем у грудні 2013 року природного газу на суму 140286,01 грн. здійснена відповідачем у період з 26.05.2013 по 14.07.2014 року, тобто прострочення платежу також мало місце, але у менший, ніж визначено судом період, оскільки позивач підписав акт приймання-передачі газу за грудень 2013 лише 24.01.2014, що свідчить про те, що неплатежі у період з 14.01.2014 по 24.01.2014 мали місце не з вини відповідача, і відповідно нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат згідно ст.625 ЦК України за цей період безпідставне.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає можливим позовні вимоги щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату газу поставленого у листопаді 2013 року задовольнити частково, виключивши нарахування до 24.01.2014 року, і стягнути з відповідача пеню в сумі 2693,23 грн., 3 % річних в сумі 570,26 грн., інфляційні втрати в сумі 5039,59 грн.

Також колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату газу поставленого у грудні 2013 року також підлягають частковому задоволенню та, виключивши нарахування до 24.01.2014 року, підлягає стягненню з відповідача пеня в сумі 10192,40 грн., 3 % річних в сумі 1904,26 грн. та інфляційні втрати в сумі 15238,32 грн.

Вказаної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд у постанові №910/9398/13 від 23.07.2014.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , а рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2015 по справі №922/5422/14 в частині стягнення пені в розмірі 1993,12 грн., інфляційних в розмірі 1781,37 грн. та 3% річних в сумі 432,17 грн. скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 13542,89 грн., інфляційних втрат в розмірі 20277,91 грн. та 3 % річних в розмірі 2641,52 грн. підлягає залишенню без змін.

Задовольняючи частково вимоги апеляційної скарги колегія суддів у відповідності до статей 44, 49 ГПК України здійснює перерозподіл судових витрат, пов'язаних із розглядом даної справи, пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі", м. Харків задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2015 по справі №922/5422/14 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі", м. Харків на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені в сумі 1993,12 грн., інфляційних втрат в сумі 1781,37 грн. та 3% річних в сумі 432,17 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.. Б. Хмельницького, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі", м. Харків (61002, м. Харків, вул. Артема, 4, ) 185,5 грн. за подання позовної заяви та 94,48 грн. за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 06.04.15

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Горбачова Л.П.