КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2015 р. Справа№ 910/21997/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників сторін:

Від позивача: представник не з'явився,

Від відповідача: Шилова М.О. - представник за довіреністю.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ,: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю KOMPLEKT TRANS S.R.O.

на рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2014 року

у справі №910/21997/14 (Чинчин О.В. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙ-ПОЛІМЕР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю KOMPLEKT TRANS S.R.O.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ,- Фізична особа-підприємець ОСОБА_4

про стягнення з перевізника повної вартості втраченого вантажу в розмірі 26 620 євро, що еквівалентно 445 485,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "СКАЙ-ПОЛІМЕР" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю KOMPLEKT TRANS S.R.O. про стягнення з перевізника повної вартості втраченого вантажу в розмірі 26 620 євро, що еквівалентно 445 485,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо доставки вантажу у визначений в CMR № CZ x1106628 пункт призначення, чим завдав позивачу збитки у заявленій до стягнення сумі.

03.12.2014 року представник позивача подав до Господарського суду м. Києва заяву про збільшення розміру позовних вимог, враховуючи той факт, що вартість втраченого вантажу визначена в іноземній валюті - євро, а також той факт, що встановлений НБУ курс гривні по відношенню до євро знизився з 16,71 грн. за 1 євро станом на 10.09.2014 року до 19,69 грн. за 1 євро станом на 12.11.2014 року. Враховуючи вищевикладене, позивач просить збільшити позовні вимоги, а саме:

1. Стягнути з відповідача - KOMPLEKT TRANS S.R.O. (Husitska 73/37, Praha, 3, Czech Republik, IC: 01656384) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙ-ПОЛІМЕР" (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, 44-а, оф. 63) розрахунковий рахунок р/р 211 в ПАТ Банк "Контракт" МФО 322465, 26 620 (двадцять шість тисяч шістсот двадцять) Євро вартості втраченого вантажу, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.11.2014 року еквівалентно 524 201, 04 грн.

2. Стягнути з відповідача - KOMPLEKT TRANS S.R.O. (Husitska 73/37, Praha, 3, Czech Republik, IC: 01656384) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙ-ПОЛІМЕР" (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, 44-а, оф. 63) розрахунковий рахунок р/р 211 в ПАТ Банк "Контракт" МФО 322465, судові витрати у розмірі 34 378, 13 грн., а саме 23 425, 60 грн. у відшкодування витрат, понесених позивачем на оплату послуг адвоката та 10 952, 53 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - фізичну особу-підприємця ОСОБА_4.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 року у справі № 910/21997/14 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що вантаж, який належав позивачу, в незаконний спосіб (зокрема, ввівши в оману та зловживаючи довірою водія) заволоділи невідомі особи, що підтверджується довідкою Вих. № 47/202 від 13.09.2014 р., виданою Дарницьким РУ ТУ МВС України в м. Києві, в якій зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю KOMPLEKT TRANS S.R.O. визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0005822 та довідкою від 02.12.2014 р., виданою слідчою Бугерою О.С., в якій зазначається, що зміна місця розвантаження сталася за вказівкою Замовників перевезення, а вантаж був переданий представнику Замовників перевезення.

Крім того, апелянт посилається на те, що обов'язок по перевезенню вантажу у нього виник на підставі Договору-заявки № 11/07-14 на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 11.07.2014 року, укладеного між ним та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4.

Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно стягнув з відповідача на користь позивача 23 425,60 грн. витрат на послуги адвоката.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити її без задоволення.

Позивач у судове засідання суду апеляційної інстанції 30.03.2015 року не з'явився, проте свої пояснення надав у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 02.03.2015 року.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не використано наданого їй законом права на участь її представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Причин неявки суду не повідомлено. Матеріали справи містять докази належного повідомлення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, про час та місце судового засідання.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СКАЙ-ПОЛІМЕР" (покупець) та "UNIPETROL RPA, S.R.O." (Zaluzi 1, 436 70 Litvinov,, Czech Republik) (продавець) було укладено договір купівлі-продажу № 366-2013, за умовами якого продавець ("UNIPETROL RPA, S.R.O.") зобов'язується передати у власність, а покупець (ТОВ "СКАЙ-ПОЛІМЕР") зобов'язується прийняти та оплатити товар - поліетилен, в кількості, асортименті та за цінами, у відповідності до Специфікацій, які є невіддільною частиною договору купівлі-продажу.

Відповідно до специфікації № 6 від 03.07.2014 року продавець ("UNIPETROL RPA, S.R.O.") зобов'язався передати у власність, а покупець (ТОВ "СКАЙ-ПОЛІМЕР") прийняти та оплатити товар, а саме: поліетилен марки Polyethylene HD LITEN VB 33, в кількості 88 тон, за ціною 1 210,00 Євро за тону на загальну суму 106 480,00 Євро.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач платіжним дорученням в іноземній валюті № 229 від 17.07.2014 р. перерахував на користь "UNIPETROL RPA, S.R.O." суму 53 240 Євро передплати за поліетилен згідно контракту (договору) № 366-2013 від 06.09.2013 р. та інвойсу № від 03.07.2014 р.

З міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №1106628 (надалі - CMR № 2486974) та супровідної вантажно-митної декларації (форма МД-2) типу ІМ 40 ЕЕ № 100000000.2014.839340 вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено разовий договір перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Як вбачається зі змісту графи 1 CMR № 1106628, відправником вантажу є фірма "UNIPETROL RPA, S.R.O." (Zaluzi 1, 436 70 Litvinov,, Czech Republik), у графі 2 вказано одержувача вантажу - Товариство з обмеженою відповідальністю "СКАЙ ПОЛІМЕР", у графі З вказано місце розвантаження вантажу - Київ, вул. Будіндустрії, 7 Україна, у графі 4 вказано місце та дату завантаження вантажу - Litvinov,, Czech Republik 11.07.2014р., у графі 16 зазначено перевізника - KOMPLEKT TRANS S.R.O., транспортний засіб (ЗАМ7509, ЗАL0009, ОСОБА_6).

Штемпелі на CMR містять інформацію про дату проходження товару через митний контроль у митниці відправлення - Чопській митниці, а саме - 14.07.2014 р. Додатково відомості про відправника, одержувача, перевізника, вид транспортного засобу, найменування товару, місце розвантаження товару, ціну товару, вартість ввізного мита тощо вказано у вантажно-митній декларації по формі МД-2 типу ІМ 40 ЕЕ № 100000000/2014/839340.

За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Отже, враховуючи форму правочину, укладеного між сторонами у справі, (міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №1106628 та супровідну вантажно-митну декларацію (форма МД-2) типу ІМ 40 ЕЕ № 100000000.2014.839340), правочин сторонами укладено в належній письмовій формі.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену оплату.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 924 ЦК України Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Пунктом 1 статті 1 Конвенції встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

За статтями 4 та 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Із зазначеною нормою кореспондується частина 2 статті 307 Господарського кодексу України.

Враховуючи, що CMR № 1106628 містить всі вищезазначені відомості, відтак зазначена CMR дає підстави вважати її договором міжнародного автомобільного перевезення, а до спірних правовідносин, що склалися між сторонами, слід застосовувати положення Конвенції.

Відповідно до п.1 статті 13 Конвенції після прибуття вантажу на місце, передбачене для його поставки, одержувач має право вимагати від перевізника передачі йому другого примірника вантажної накладної і вантажу в обмін на розписку.

Відповідно до листа Чопської Митниці Міндоходів від 28.08.2014 року № 03.1-3-10-40/5737-11 товар Полімери етилену у первинних формах: поліетилен низького тиску, високої щільності, гранульований марка Polyethylene HD LITEN VB 33, перевезення якого здійснювалося транспортним засобом з р.н. НОМЕР_1/НОМЕР_2, перевізник - ПП ОСОБА_7 (водій: ОСОБА_8) та транспортним засобом з р.н. НОМЕР_3 України 14.07.2014 року через пункт пропуску «Ужгород - Вишнє-Нємецьке» згідно попередньої митної декларації типу «ІМ 40 ЕЕ № 100000000/4/839340 від 14.07.2014 року (а.с.135-136).

Як стверджує позивач, зазначений вище вантаж до сьогоднішнього дня (дня звернення до суду з відповідним позовом) до власника вантажу - Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙ-ПОЛІМЕР" відповідачем не доставлено.

Крім цього, позивач стверджує про те, що вантаж до цього часу не доставлений до митниці призначення - Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, хоча у супровідній вантажно-митній декларації (форма МД-2) вказана дата завершення переміщення 24.07.2014р.

Дослідивши міжнародну товарно-транспортну накладну № 1106628, судовою колегією встановлено, що жодних відміток про місце, особу та дату отримання вантажу вона не містить.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про те, що зі сторони перевізника - KOMPLEKT TRANS S.R.O. мало місце недоставлення вантажу до митниці призначення та недоставлення вантажу до замовника перевезення (власника вантажу, вантажоодержувача) - Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙ-ПОЛІМЕР", що згідно положень чинного національного законодавства та міжнародних договорів України є втратою вантажу.

За приписами п.1 статті 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталося з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Випадки звільнення перевізника від відповідальності за втрату вантажу визначені п.2,4 статті 17 Конвенції. Так, перевізник звільняється від відповідальності якщо втрата вантажу сталася внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути. За умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов'язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин, а саме: а) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній; б) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню; в) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача; (1) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників; г) з недостатністю або неадекватністю маркування чи нумерації вантажних місць; д) з перевезенням худоби.

Відповідно до ст. 20 Конвенції той факт, що вантаж не був доставлений протягом тридцяти днів після закінчення узгодженого терміну або, за відсутності узгодженого терміну, протягом 60 днів із дня прийняття вантажу перевізником, є безперечним доказом втрати вантажу і особа, яка має право пред'явити претензію, може вважати його загубленим.

Враховуючи положення ст. 20 Конвенції, кінцевим терміном передачі вантажу перевізником замовнику слід вважати 10.09.2014 року (протягом 60 днів із дня прийняття вантажу перевізником - з 11.07.2014 р.), оскільки після цього вантаж вважається втраченим і замовник може вважати його загубленим.

Судова колегія не приймає до уваги, як необґрунтовані, посилання апелянта на те, що вантаж, який належав Позивачу, в незаконний спосіб (зокрема ввівши в оману та зловживаючи довірою водія) заволоділи невідомі особи, що підтверджується довідкою Вих. № 47/202 від 13.09.2014 р., виданою Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, в якій зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю KOMPLEKT TRANS S.R.O. визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0005822 та довідкою від 02.12.2014 р., виданою слідчою Бугерою О.С., в якій зазначається, що зміна місця розвантаження сталася за вказівкою Замовників перевезення, а вантаж був переданий представнику Замовників перевезення, оскільки зазначене не є належними та допустимими доказами на підтвердження обставин втрати вантажу, сторонами у справі не надано вироку суду, яким було б встановлено обставини зловживань щодо втраченого вантажу.

Крім того, не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що обов'язок по перевезенню вантажу у нього виник на підставі Договору-заявки № 11/07-14 на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 11.07.2014 року, укладеного між ним та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, враховуючи наступне.

Як встановлено вище, міжнародна товарно-транспортна накладна CMR № 1106628 є договором міжнародного автомобільного перевезення, відповідно до якого вантажоодержувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю "СКАЙ ПОЛІМЕР", адресою вивантаження вантажу в зазначеній CMR № 1106628 - Київ, вул. Будіндустрії, 7 Україна.

Отже, вивантаження відповідачем товару за іншою адресою, невідомими особами, є порушенням взятих на себе зобов'язань щодо здійснення міжнародного автомобільного перевезення вантажу, перевізником якого є відповідач.

За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Враховуючи встановлені вище обставини, а саме те, що міжнародна товарно- транспортна накладна № 1106628, не містить жодних відміток про місце, особу та дату отримання вантажу, судова колегія приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 26 620,00 євро, що еквівалентно станом на 12.11.2014 року сумі 524 201,04 грн. збитків підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким позов задоволено, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Крім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача 23 425,60 грн. витрат на послуги адвоката.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката а інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Встановлено, що між позивачем та адвокатом Никитюк Наталією Олександрівною 21.08.2014р. укладено договір № 2 про юридичні послуги, за умовами якого остання взяла на себе зобов'язання надати юридичні послуги процесуального представництва інтересів Позивача у господарській справі про стягнення з фірми нерезидента KOMPLEKT TRANS S.R.O. на користь позивача 26620,00 євро вартості недоставленого вантажу.

Право на заняття адвокатською діяльністю Никитюк Н.О. та статус його як адвоката підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №21/558 від 10.11.2006, виданого на ім'я Никитюк Н.О., та відомостями, які містяться в єдиному реєстрі адвокатів України.

Встановлено, що адвокат Никитюк Н.О. виставила позивачу рахунок № 3 від 21.08.2014 року на суму 23 425,60 грн., який відповідно до банківської виписки від 02.09.2014 року, позивачем був оплачений.

Відповідно до п. 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Отже, дослідивши матеріали справи, зокрема, договір від 21.08.2014р. № 2 про юридичні послуги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/558 від 10.11.2006, виданого на ім'я Никитюк Н.О., рахунок № 3 від 21.08.2014 року на суму 23 425,60 грн., банківську виписку від 02.09.2014 року, позивачем був оплачений судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування витрат на адвокатські послуги.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що Акт надання послуг від 06.11.2014 року був складений лише 06.11.2014 року, тобто після спливу двох місяців після здійснення оплати за надані юридичні послуги, оскільки чинне законодавство та положення Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" не передбачають обов'язкову наявність Акту наданих послуг.

Крім того, судова колегія зважає на те, що даним Актом від 06.11.2014 року сторони засвідчили надання юридичних послуг у даній справі; та обставина, що Аки складено після сплати позивачем коштів за юридичні послуги, не свідчить про їх ненадання.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що вимогу позивача про відшкодування відповідачем витрат на адвокатські послуги у розмірі 23 425,60 грн. є обґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю KOMPLEKT TRANS S.R.O. на рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2014 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2014 року у справі № 910/21997/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/21997/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська