КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа№ 910/26731/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Бондарчук Д.М. ( за довіреністю)

від відповідача: Руденко В.В. ( за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2015р.

у справі № 910/26731/14 (суддя: Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп"

до Публічного акціонерного товариства "Київський річковий порт"

про стягнення 26 909,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 26 909,90 грн. на підставі усного договору сторін, з яких: 24734,00 грн. основного боргу, 581,41 грн. 3% річних та 1594,49 грн. пені.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року у справі №910/26731/14 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ПАТ "Київський річковий порт" на користь ТОВ "Імпел Гріффін Груп" 6408,00 грн. основного боргу, 216,99 грн. 3% річних, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що наявними в матеріалах справи доказами, підтверджується факт надання позивачем та прийняття відповідачем спірних послуг з прибирання території лише в сумі 6480,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ "Імпел Гріффін Груп" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що оскільки відповідач не надав заяву, щодо недоліків виконаних робіт, то акт надання послуг № 44 від 29.07.2011 р. на суму 18326,00 грн. слід вважати підписаним у відповідності до статті 853 ЦК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2015 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні 31.03.2015 року представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати частково, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ "Імпел Гріффін Груп" та ПАТ "Київський річковий порт" був укладений "усний договір" стосовно надання позивачем відповідачу послуг з прибирання території порту, на виконання якого позивач протягом березня - липня 2011 р. надавав ці послуги відповідачу, що підтверджується підписаними відповідачем актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) та податковими накладними до вказаних актів, а саме: акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-6822 від 30.06.2011 р.(а.с.41) на суму 6408,00 грн. (податкова накладна № 231 від 30.06.2011 р.)(а.с.39); акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-6823 від 30.06.2011 р.(а.с.88) на суму 1650,00 грн. (податкова накладна № 18 від 16.06.2011 р.)(а.с.89); акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-6824 від 30.06.2011 р.(а.с.90) на суму 1666,00 грн. (податкова накладна - № 37 від 22.06.2011 р.)(а.с.91); акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-6825 від 30.06.2011 р.(а.с.92) на суму 5831,00 грн. (податкова накладна - № 43 від 23.06.2011 р.)(а.с.93); акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-6826 від 30.06.2011 р.(а.с.86) на суму 3332,00 грн. (податкова накладна № 232 від 30.06.2011 р.)(а.с.87).

Крім того, надання послуг згідно "усного договору" позивач підтверджує актом надання послуг № 44 від 29.07.2011 р. на суму 18326,00 грн. (а.с.60) (податкова накладна № 75 від 29.07.2011 р.) (а.с.75), який відповідач не підписав, однак при цьому не направив позивачу заяву, щодо недоліків виконаних робіт (якщо такі були), а тому наведений акт позивач вважає підписаним.

Як зазначає скаржник в позовній заяві, згідно "усного договору" він виставив відповідачу рахунки на оплату наданих послуг, при цьому до матеріалів справи фактично додав лише рахунок-фактуру № Ч274к від 30.06.2011 р. на суму 6408,00 грн. та № 64 від 22.07.2011 р. на суму 18326,00 грн. (а.с.37,38).

Також , сторонами був підписаний акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого сторони підтвердили заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 24734,00 грн. станом на 31.07.2013 р.(а.с.40)

Оскільки, відповідач обов'язку, щодо сплати робіт виконаних за усним договором в повному обсязі не виконав, позивач звернувся з позовними вимога про стягнення коштів в розмірі 24734,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та стягнув 6480,00грн. за актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-6822 від 30.06.2011 р. (а.с.41). Щодо стягнення боргу в сумі 18 326,00 в задоволенні позовних вимог - відмовив, оскільки акт здачі - прийняття послуг відповідачем не підписаний та доказів його надсилання та отримання не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 вказаної статті ЦК України).

Згідно ст. 181 ГК України, допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між позивачем та відповідачем не було укладено "усного договору" (вчиненого усно) або укладеного у спрощений спосіб, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами з приводу надання послуг прибирання території порту відбувся обмін листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також доказів на підтвердження того, що сторони підтвердили прийняття до виконання замовлення.

При цьому, як видно зі змісту наявних в справі доказів, а саме: актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) в них відсутні посилання на відповідні замовлення відповідача на виконання послуг, напроти, в цих актах вказано про проведення робіт (надання послуг) по рахункам - фактурам, які виписав сам позивач, до того ж, тільки два з них - рахунок-фактуру № Ч274к від 30.06.2011 р. на суму 6408,00 грн. та рахунок-фактуру № 64 від 22.07.2011 р. на суму 18326,00 грн., - позивач додав до матеріалів справи.

Також колегія суддів звертає увагу, що до матеріалів справи позивачем не додано належні докази направлення позивачем відповідачу актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) та рахунків-фактур, на які він посилався в обґрунтування укладення сторонами "усного договору".

Відносно надання позивачем, в підтвердження виконання робіт акту звірки взаєморозрахунків станом за період: 01.01.2011 - 11.08.2014 р. на суму 24734,00 грн. , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що останній не може вважатись належним доказом укладення сторонами "усного договору" стосовно надання послуг з прибирання території порту, оскільки в ньому фактично вказані дані стосовно "продажу (30.06.2011)", "продажу (29.07.2011)", до того ж цей акт не містить зазначення жодних первинних фінансових документів, оформлених згідно вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які повинні фіксувати та підтверджувати господарські операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з матеріалів справи не вбачається прийняття до виконання спірного замовлення, щодо прибирання території порту та укладання "усного договору" .

Відносно позовних вимог про стягнення за виконанні роботи по прибиранню в розмірі 6408,00 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки виконання даних робіт підтверджується актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-6822 від 30.06.2011 р. (а.с.41), підписаним уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень.

Стосовно, акту надання послуг № 44 від 29.07.2011 р. на суму 18326,00 грн. (а.с.60), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є неналежним доказом оскільки, наведений акт підписаний лише з боку позивача, при цьому матеріали справи не містять доказів його направлення на підписання відповідачу. Таким чином, відсутні докази, які б свідчили, що відповідачем за цим актом послуг, були прийняті роботи.

Стосовно строків сплати та нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання своїх зобов'язань, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 530 ЦК України, передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-6822 від 30.06.2011 р. та вказаний в наведеному акті рахунок-фактура № Ч274к від 30.06.2011 р. не містять визначеного сторонами строку (терміну) оплати робіт (послуг).

21.08.2013 року за номером № 686 відповідач отримав претензію позивача № 2121/08/13 від 20.08.2013 р. (а.с.42), в якій останній повідомив відповідача про заборгованість в сумі 24737,00 грн. та просив перерахувати наведену суму протягом 3 банківських днів на розрахунковий рахунок позивача.

У відповідності до п. 1.7 (абз. 2) постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання" стосовно приписів частини другої статті 530 ЦК України, днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вищезазначена претензія є доказом звернення позивача до відповідача з вимогою про оплату послуг за актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-6822 від 30.06.2011 р. на суму 6408,00 грн. в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України. Таким чином, відповідач повинен був виконати свій обов'язок з оплати заборгованості за надані послуги згідно акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-6822 від 30.06.2011 р. у семиденний строк від 21.08.2013 р., так як саме в цей день представник відповідача одержав надану позивачем претензію № 2121/08/13 від 20.08.2013 р. Відповідач був зобов'язаний повністю розрахуватись з позивачем за надані послуги до 28.08.2013 р. включно (21.08.2013 р. + 7 днів = 28.08.2013 р.).

Тому, станом на час розгляду спору в суді першої інстанції, строк сплати послуг за актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-6822 від 30.06.2011 р. на суму 6408,00 грн. є таким, що настав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже вище зазначалось, відповідач був зобов'язаний розрахуватись з позивачем за надані послуги згідно здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-6822 від 30.06.2011 р. у семиденний строк від 21.08.2013 р. до 28.08.2013 р. включно, а отже з 29.08.2013 р. слід обраховувати прострочення відповідачем спірного грошового зобов'язання.

Колегія суддів перевіривши розрахунок суду першої інстанції, щодо нарахування 3% річних, з урахуванням встановленої суми основного боргу, вважає його вірним, а тому стягненню підлягає сума 3% річних за період з 23.09.2013 р. по 08.11.2014 р. в розмірі 216,99 грн.

Щодо позовних вимог про нарахування пені за порушення грошових зобов'язань, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки договір між ними стосовно надання спірних послуг в письмовій формі не укладався, а отже сторонами не було передбачено відповідальності відповідача у вигляді сплати неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по оплаті виконаних позивачем послуг. Також, обов'язок та умови сплати пені у спірному випадку не визначено певним законодавством.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду, з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, підстави для скасування або зміни рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року у справі № 910/26731/14 відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року у справі № 910/26731/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року у справі № 910/26731/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/26731/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко