ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2015 р.Справа № 923/1903/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Савицького Я.Ф., Гладишевої Т.Я.

при секретарі судового засідання Будному О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новосеменівське"

на рішення господарського суду Херсонської області від 10 лютого 2015 року

по справі №923/1903/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус"

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новосеменівське"

про стягнення 276890,86 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Агробонус" звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до СВК "Новосеменівське" про стягнення 276890,86 грн., з яких: 220118,44 грн. основної заборгованості з урахуванням курсової різниці, 7328,41 грн. пені, 869,64 грн. річних, 33156,86 грн. штрафу, 10645,06 грн. відсотків за користування товарним кредитом та 4772,45 грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 10 лютого 2015 року у справі №923/1903/14 (суддя Закурін М.К.) позовні вимоги ТОВ "Агробонус" задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто 220118,44 грн. основної заборгованості з урахуванням курсової різниці, 7328,41 грн. пені, 869,64 грн. річних, 33156,86 грн. штрафу, 10645,06 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 4772,45 грн. інфляційних та 4402,37 грн. судового збору.

Приймаючи рішення господарський суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару та наявність порушення зобов'язання відповідачем в частині своєчасної оплати вказаного товару. Окрім того, господарський суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення відповідного штрафу, пені, відсотків річних, втрат від інфляції, відсотків за користування товарним кредитом та суми курсової різниці.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач (СВК "Новосеменівське") звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Агробонус" в частині стягнення штрафу, з посиланням при цьому на неправильне застосування судом норм матеріального права, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача (ТОВ "Агробонус") у судове засідання не з'явився, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення від 05.03.2015р.

Представник відповідача (СВК "Новосеменівське") у судове засідання не з'явився, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення від 05.03.2015р.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд визнав за можливе розглянути апеляційну скаргу СВК "Новосеменівське" за відсутністю представників сторін у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2014 року між ТОВ "Агробонус" (позивач, постачальник) та СВК "Новосеменівське" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки № ХР406 (надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупця насіння та/або засоби захисту рослин та/або міндобрива та/або мікродобрива (надалі - товар), а покупець зобов'язався прийняти й оплатити товар на умовах визначених даним договором.

За п.1.2 договору асортимент, ціна, строк оплати, одиниця виміру,кількість, вартість партії товару визначається сторонами в специфікаціях до даного договору або в видаткових накладних.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату за товар в українських гривнях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у порядку і строки, що визначені у специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору. В Разі відсутності специфікацій оплата товару здійснюється на умовах повної попередньої оплати згідно рахунку-фактури постачальника, але не пізніше 10 календарних днів після поставки товару відповідно до видаткових накладних.

Відповідно до п.5.2 договору сторони домовились визначити еквівалент ціни товару США або євро, відповідний еквівалент сторони встановлюють в відповідній специфікації на поставку або видатковій накладній до договору, шляхом зазначення курсу відповідної валюти до української гривні згідно з п.5.3 договору.

Згідно з п.5.3 договору сума вартості поставки товару визначається постачальником за курсом продажу долара США або євро до української гривні згідно даних Української міжбанківської валютної біржі на дату складання специфікації або відвантаження товару.

У випадку, коли курс продажу долара США або євро до української гривні на дату оплати товару вищий ніж курс долара США або євро на дату складання специфікації або відвантаження товару, для визначення суми оплати поставленого товару застосовується формула: С2 = С1 х К2 : К1, де С2 - сума платежу в гривнях на дату оплати, С1 - вартість товару у гривнях, зазначена у відповідній специфікації, К1 - курс долара або євро на дату складання специфікації або відвантаження товару, К2 курс продажу долара до української гривні на дату оплати товару (п.5.3.2 договору).

Приписами п.5.8 договору встановлено, що в разі поставки товару до його повної оплати постачальник має право нарахувати покупцю відсотки за користування товарним кредитом у наступному порядку. Початком нарахування відсотків за користування товарним кредитом вважається наступний день за днем кінцевої дати сплати вартості товару (п.5.8.2 договору). Плата за користування товарного кредиту становить 0,1 % від вартості поставленого та неоплаченого товару за кожен календарний день користування, починаючи з дати, визначеної в п.5.8.2 до дня оплати товару в повному обсязі.

Пунктом п.7.4 договору сторони визначили, що за порушення строку оплати, який вказано в відповідних специфікаціях до договору та/або п.п.5.1, 5.3 та/або п.9.3 даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з п.7.5 договору за порушення строку оплати, який вказано в відповідних специфікаціях до договору та/або п.п.5.1, 5.3 та/або п.9.3 даного договору більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальникові штраф у розмірі 20% від вартості несвоєчасно оплаченого товару.

На виконання умов договору сторонами було укладено ряд специфікацій:

- специфікацію №6 від 13.06.2014р. на суму 214637,28 грн. із зазначенням наступного графіку оплати товару: до 15.07.2014р. - 64391,18 грн., до 01.09.2014р. - 42927,46 грн. та до 01.10.2014р. - 107318,64 грн. При цьому, у вказаній специфікації зазначено, що курс гривні до доларів США складає 12 грн./USD.

- специфікацію №б/н від 26.06.2014р. на суму 29060,88 грн. із зазначенням наступного графіку оплати товару: до 26.06.2014р. - 8718,26 грн., до 01.09.2014р. - 5812,18 грн. та до 01.10.2014р. - 14530,44 грн. При цьому, у вказаній специфікації зазначено, що курс гривні до доларів США складає 12,14 грн./USD.

- специфікацію №б/н від 13.08.2014р. на суму 69696 грн. із зазначенням наступного графіку оплати товару: до 15.08.2014р. - 34848 грн. та до 15.10.2014р. - 34848 грн. При цьому, у вказаній специфікації зазначено, що курс гривні до доларів США складає 13,80 грн./USD.

На виконання умов вищезазначеного договору та специфікацій до нього, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 366497,84 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1801 від 01.07.2014р. на суму 214637,28 грн, № 1988 від 17.07.2014р. на суму 5760 грн, № 2066 від 21.07.2014р. на суму 3991 грн, № 2113 від 04.08.2014р. на суму 29060,88 грн, № 2158 від 13.08.2014р. на суму 49920 грн, № 2241 від 28.08.2014р. на суму 19776 грн, № 2237 від 12.09.2014р. на суму 38652 грн, № 2283 від 25.09.2014р. на суму 4700 грн, а всього на суму 366497,84 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств, та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей №92 від 01.07.2014р., №93 від 17.07.2014р., №94 від 21.07.2014р., №117 від 28.08.2014р., №118 від 12.09.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, відповідачем частково оплачено отриманий товар на суму 204660,26 грн.

Вищенаведене стало підставою для звернення ТОВ "Агробонус" до господарського суду першої інстанції з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт прийняття відповідачем товару за спірним договором не спростовується сторонами та підтверджується відповідними матеріалами справи.

За вимогами ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки (в тому числі і пені); відшкодування збитків.

У випадку, коли курс продажу долара США або євро до української гривні на дату оплати товару вищий ніж курс долара США або євро на дату складання специфікації або відвантаження товару, для визначення суми оплати поставленого товару застосовується формула: С2 = С1 х К2 : К1, де С2 - сума платежу в гривнях на дату оплати, С1 - вартість товару у гривнях, зазначена у відповідній специфікації, К1 - курс долара або євро на дату складання специфікації або відвантаження товару, К2 курс продажу долара до української гривні на дату оплати товару (п.5.3.2 договору).

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги матеріали та обставини справи, враховуючи факт підписання сторонами видаткових накладних, враховуючи факт часткової оплати отриманого товару відповідачем, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Агробонус" в частині 220118,44 грн. основного боргу з урахуванням курсової різниці.

Щодо позовних вимог ТОВ "Агробонус" в частині стягнення з відповідача 33156,86 грн. штрафу та 7328,41 пені, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

За умовами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Також, відповідно до ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом п.7.4 договору сторони визначили, що за порушення строку оплати, який вказано в відповідних специфікаціях до договору та/або п.п.5.1, 5.3 та/або п.9.3 даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з п.7.5 договору за порушення строку оплати, який вказано в відповідних специфікаціях до договору та/або п.п.5.1, 5.3 та/або п.9.3 даного договору більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальникові штраф у розмірі 20% від вартості несвоєчасно оплаченого товару.

Дослідивши розрахунки пені та штрафу, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вказані розрахунки є вірними та складені відповідно до вимог чинного законодавства та спірного договору.

Колегія суддів зауважує, що основні доводи апеляційної скарги відповідач зводяться до того, що на думку відповідача, при задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу судом було порушено норми ст. 61 Конституції України, ст. 549 ЦК України, ст.ст. 230, 231 ГК України, ст.3 Закону України «про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Як стверджує скаржник, неможливе одночасне застосування штрафу і пені за одне й те ж саме правопорушення у цивільних правовідносинах.

Апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею.

В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд не вбачає в даному випадку порушень норм матеріального права при одночасному стягненні штрафу та пені за несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань.

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Агробонус" в частині стягнення з відповідача 33156,86 грн. штрафу та 7328,41 пені.

Щодо позовних вимог ТОВ "Агробонус" в частині стягнення з відповідача 10645,06 грн. відсотків за користування товарним кредитом, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

За ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Приписами п.5.8 договору встановлено, що в разі поставки товару до його повної оплати постачальник має право нарахувати покупцю відсотки за користування товарним кредитом у наступному порядку. Початком нарахування відсотків за користування товарним кредитом вважається наступний день за днем кінцевої дати сплати вартості товару (п.5.8.2 договору). Плата за користування товарного кредиту становить 0,1 % від вартості поставленого та неоплаченого товару за кожен календарний день користування, починаючи з дати, визначеної в п.5.8.2 до дня оплати товару в повному обсязі.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок процентів за користування товарним кредитом, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що вказаний розрахунок здійснено відповідно до норм чинного законодавства.

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Агробонус" в частині стягнення з відповідача 10645,06 грн. відсотків за користування товарним кредитом.

Щодо позовних вимог ТОВ "Агробонус" в частині стягнення з відповідача 229682,73 грн. індексації ціни товару, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки (в тому числі і пені); відшкодування збитків.

Щодо позовних вимог ТОВ "Агробонус" в частині стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунки відсотків річних та втрат від інфляції, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вказані розрахунки є вірними та складені відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Агробонус" в частині стягнення з відповідача 869,64 грн. річних та 4772,45 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новосеменівське" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Херсонської області від 10 лютого 2015 року у справі №923/1903/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новосеменівське" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 06 квітня 2015 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов Я.Ф. Савицький Т.Я. Гладишева