РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015Справа №910/3766/15-г

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Фізичної особи-підприємця Ганаги Володимира Петровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра-2000» про стягнення 54 020,06 грн., за участю представників позивача - Панича О.В., договір №25 від 28.11.2014 року, ордер КВ №154161 від 11.03.2015 року, Ганага В.А., відповідача - Пророка В.В. довіреність №б/н від 14.11.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 52 250,00 грн. заборгованості за надані послуги, 150,31 грн. 3% річних, 1 619,75 грн. інфляційних втрат за договором №б/н від 07.04.2014 року та стягнення 7000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 11.03.2015 року.

11.03.2015 року через канцелярію суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позову.

11.03.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву на 23.03.2015 року.

23.03.2015 року позивачем через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 квітня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем Ганага Володимиром Петровичем (підрядник) та до Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліра-2000» (замовник) було укладено договір (надання послуг) №б/н, за умовами якого підрядник зобов'язується виконати роботи з обслуговування території ДЮРКа по вул. Дніпровський узвіз, 1: стриження газонів, прополка бур'янів, удобрення газонів, прибирання території газону від опалого листя, аерацію газону, підсів газонів, мульчування, стриження живоплоту та кустарників, прополка клумб, вивіз бур'янів та зкошеної трави, а замовник прийняти та оплатити їх (п. 1.1. договору).

Вартість робіт та матеріалів за один місяць становить 9500,00 грн., без ПДВ, згідно переліку робіт п.1.1. договору (п.2.1. договору).

Відповідно до п.3.1. договору передбачено, що оплата виконаних робіт проводиться замовником в два етапи:

- перший етап авансу у розмірі 50% від вартості робіт за місяць, що складає 4750 грн., до 5 числа поточного місяця.

- другий етап остаточного розрахунку після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Пунктом 4.1. договору передбачено строк виконання робіт:

-початок виконання робіт - травень 2014 року;

-закінчення виконання робіт - листопад 2014 року.

Згідно п. 5.8. договору підрядник зобов'язаний після виконання робіт надати замовнику всю необхідну виробничу та виконавчу документацію, а також документи, які свідчать про відповідність нормативним вимогам матеріалів, конструкцій, виробів та устаткування, що були виконані у роботі.

Здача-приймання виконаних робіт оформлюється актами приймання виконаних робіт, які підписуються сторонами щомісяця (п.8.1. договору).

Відповідачем на виконання п.3.1. договору було перераховано на рахунок позивача 13.05.2014 року - 4 750,00 грн., 24.06.2014 року - 4 750,00 грн. та 13.08.2014 року - 4 750,00 грн. авансу.

Предметом даного судового спору є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у сумі 52 250,00 грн. за період з травня 2014 року по листопад 2014 року, а також 150,31 грн. 3% річних, 1 619,75 грн. інфляційних втрат та 7000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

При цьому, позивач не надав доказів направлення щомісяця на адресу відповідача вказаних в п. 8.1. договору актів приймання виконаних робіт.

Натомість в порушення умов договору позивач направив відповідачу акти виконаних робіт №3 від 31.05.2014 року; №4 від 30.06.2014 року; №5 від 31.07.2014 року, №6 від 31.08.2014 року; №7 від 30.09.2014 року; №8 від 31.10.2014 року та №9 від 30.11.2014 року усі разом лише 24.12.2014 року, які були отримані відповідачем 09.01.2015 року, що в свою чергу унеможливило прийняття вищевказаних робіт відповідачем.

У відповідності до статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

За загальним правилом при зустрічному зобов'язанні сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно.

Практичне значення одночасного виконання обов'язків при зустрічному виконанні полягає в тому, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконати його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитись від його виконання частково або в повному обсязі.

В свою чергу позивачем не доведено суду факту належного виконання своїх зобов'язань з виконання робіт передбачених договором та факту направлення щомісяця відповідачу актів приймання виконаних робіт на виконання п. 8.1. договору.

Таким чином, у випадку неналежного виконання позивачем свого обов'язку з направлення щомісяця відповідачу актів приймання виконаних робіт, надає право відповідачу в розумінні статті 538 Цивільного кодексу України зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Якщо позивач не виконав зобов'язання належним чином, в свою чергу відповідач в розумінні статті 538 Цивільного кодексу України та статті 220 Господарського кодексу України не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на викладене, заявлені вимоги позивачем не доведені, належними доказами не підтверджені, у зв'язку з чим у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.03.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна