ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.03.2015 Справа № 907/167/15

За позовом дочірнього підприємства „Закарпатський облавтодор" відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України", м. Ужгород

до товариства з обмеженою відповідальністю „КАРАТ БУД", с. Солочин Свалявського району

про стягнення суми 76568 грн. 77 коп., в т.ч. 42952 грн. 32 коп. заборгованості по оплаті товару, 13457 грн. 27 коп. пені, 5106 грн. 66 коп. штрафу, 2488 грн. 88 коп. трьох відсотків річних та 12563 грн. 64 коп. інфляційних нарахувань.

Суддя господарського суду - В.В.Мокану

представники:

Позивача - Пригара Л.В., довіреність № 01/516 від 23.07.2014 року

Відповідача - не брав участі

СУТЬ СПОРУ: дочірнім підприємством „Закарпатський облавтодор" відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України", м. Ужгород заявлено позов до товариства з обмеженою відповідальністю „КАРАТ БУД", с. Солочин Свалявського району про стягнення суми 76568 грн. 77 коп., в т.ч. 42952 грн. 32 коп. заборгованості по оплаті товару, 13457 грн. 27 коп. пені, 5106 грн. 66 коп. штрафу, 2488 грн. 88 коп. трьох відсотків річних та 12563 грн. 64 коп. інфляційних нарахувань.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, які обґрунтовано посиланням на невиконання відповідачем зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (ухвала суду про порушення провадження у справі від 19.02.2015 року та ухвали про відкладення розгляду справи від 05.03.2015 року, від 19.03.2015 року надіслані на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та підтверджену відомостями з ЄДРЮОФОП, повідомлення про вручення ухвали від 19.02.2015 року долучено до матеріалів справи), явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, письмових пояснень по суті позову з підтверджуючими документами не подав, причин невиконання вимог суду не повідомив.

За таких обставин, справа розглядається в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

На підставі досягнутої домовленості щодо поставки товару дочірнім підприємством „Закарпатський облавтодор" відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" в особі філії „Кіровський спецкар"єр" (позивачем) згідно видаткових накладних № 2413 від 16.11.2011 року, № 2414 від 16.11.2011 року, № 2450 від 01.12.2011 року, № 2451 від 01.12.2011 року, № 2456 від 02.12.2011 року, № 2495 від 20.12.2011 року, № 30 від

продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 30.03.2015 року у справі № 907/167/15

03.02.2012 року, № 38 від 01.03.2012 року, № 226 від 03.04.2012 року у період з листопада 2011 року по квітень 2012 року поставлено товариству з обмеженою відповідальністю „КАРАТ БУД" (відповідачеві) товар (щебінь та бутовий камінь) на загальну суму 140618 грн. 30 коп. в кількості, асортименті та за цінами, що вказані у видаткових накладних.

За твердженням позивача, не спростованим відповідачем, отриманий згідно зазначених видаткових накладних товар відповідачем оплачено частково на суму 97665 грн. 98 коп.

Факт часткової оплати відповідачем отриманого товару підтверджено долученими позивачем до матеріалів позову копіями платіжних доручень № 19 від 01.02.2012 року на суму 67665 грн. 98 коп., № 188 від 14.03.2013 року на суму 5000 грн., банківських виписок від 12.11.2012 року на суму 10000 грн., від 05.12.2012 року на суму 10000 грн., від 02.01.2013 року на суму 5000 грн.

У відповідності до ст. 181 Господарського кодексу України укладення господарських договорів допускається у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю правовою природою відносини між сторонами є договором поставки в розумінні статті 712 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 30.03.2015 року у справі № 907/167/15

Листом № 107 від 24.07.2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити погашення заборгованості за відпущений товар в сумі 42952,32 грн.

Вимога позивача відповідачем залишена без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача суму 42952,32 грн. заборгованості в примусовому порядку.

Станом на день розгляду спору заборгованість відповідача по оплаті поставленого позивачем товару складає суму 42952,32 грн. В матеріалах справи відсутні будь - які докази погашення відповідачем зазначеної заборгованості в добровільному порядку.

Таким чином, сума 42952,32 грн. заборгованості за поставлений товар підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку, позов в цій частині підлягає задоволенню.

За прострочку виконання відповідачем своїх зобов'язань по оплаті отриманого товару, позивач, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з нього 2488 грн. 88 коп. трьох відсотків річних та 12563 грн. 64 коп. інфляційних нарахувань.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Враховуючи доведеність матеріалами справи факту прострочення відповідачем оплати за поставлений товар, нараховані позивачем 3% річних у розмірі 2488 грн. 88 коп. за період з 15.03.2013 року по 17.02.2015 року та інфляційні нарахування в сумі 12563 грн. 64 коп. за період з березня 2013 року по січень (включно) 2015 року підлягають стягненню з відповідача.

Разом з тим, на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 13457 грн. 27 коп. пені, 5106 грн. 66 коп. штрафу.

Статтею 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (абз. 3 ч.2).

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 30.03.2015 року у справі № 907/167/15

Враховуючи, що передбачені нормою абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції не підлягають застосуванню за прострочку виконання грошових зобов'язань, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 13457 грн. 27 коп. пені, 5106 грн. 66 коп. штрафу за прострочку виконання грошових зобов'язань по оплаті поставленого товару, нараховані з посиланням на абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, задоволенню не підлягають. В задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1384 грн. 04 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 181, 193 Господарського кодексу України, ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „КАРАТ БУД" (89321, с. Солочин Свалявського району, санаторій „Квітка Полонини", код ЄДРЮОФОП 32787071) на користь дочірнього підприємства „Закарпатський облавтодор" відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 39, код ЄДРЮОФОП 31179046) суму 58004 грн. 84 коп., в т.ч. 42952 (сорок дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят дві) грн. 32 коп. заборгованості по оплаті товару, 2488 (дві тисячі чотириста вісімдесят вісім) грн. 88 коп. трьох відсотків річних та 12563 (дванадцять тисяч п'ятсот шістдесят три) грн. 64 коп. інфляційних нарахувань, а також суму 1384 (одна тисяча триста вісімдесят чотири) грн. 04 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.04.2015 року.

Суддя В.В.Мокану