РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015Справа №910/1062/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача: Печерний С.Л. по довіреності № 2-269 від 29.12.2014 р.

Від відповідача: Дяденко Н.В. по довіреності № 25 від 27.02.2015 р.

Полив'яна Ю.К. по довіреності № 33 від 04.03.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" звернулось до Господарського суду міста Києва з вимогою до відповідача Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" виконати умови Договору банківського поточного рахунку № ТР.201670.001 від 10.12.2013 - на виконання платіжного доручення № 16415 від 10.12.2014 списати з поточного рахунку Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" № 8189 в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку" грошові кошти в розмірі 2 700 000,00 грн. (два мільйони сімсот тисяч грн. 00 коп.) та перерахувати такі кошти на рахунок Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" № 2261 в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку".

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору банківського поточного рахунку № ТР.201670.001 від 10.12.2013р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2015р. порушено провадження у справі № 910/1062/15-г та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.02.2015р.

В судових засіданнях 16.02.2015р., 02.03.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошували перерви до 02.03.2015р. та 18.03.2015р. відповідно.

В процесі провадження від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку" заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне.

10 грудня 2014 року Позивачем було надано платіжне доручення № 16415 на суму 2 700 000, 00 грн. (два мільйони сімсот тисяч гривень) з призначенням платежу: часткове погашення кредитної лінії згідно Кредитного договору № KKPOSKG.201670.002 від 11.12.13р.

Оскільки, на день звернення Позивача до Банку, а саме 10.12.2014р., із проханням здійснити списання та перерахування коштів на оплату кредиту за кредитним договором за рахунок коштів, які знаходилися на рахунку станом на 28.11.14р., вхідний залишок у сумі 2 715 394, 86 грн. (два мільйони сімсот п'ятнадцять тисяч триста дев'яносто чотири грн. 86 коп.), що підтверджується Випискою по рахунку, яка надана Позивачем, та на день формування Позивачем платіжного доручення № 16415 від 10.12.2014р., в Банку було запроваджено тимчасову адміністрацію, тому виконання вказаної операції зі списання грошових коштів та перерахування на вказаний Позивачем рахунок обмежувалось повноваженнями ПАТ "ВБР", передбаченими п. 1 ч. 5 . ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Також Позивач в позовній заяві посилається на те, що він не є кредитором банку а - клієнтом і його вимоги стосуються зобов'язань саме виконання умов договору банківського рахунку, а не стягнення грошових коштів.

Проте у відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

За правилом ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново- господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Отже, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами. А відповідач-боржником. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Також, Позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що у спірних правовідносинах Позивач хоча і є кредитором Відповідача як клієнт за договором про надання послуг в частині виконання його зобов'язань щодо виконання умов договору банківського поточного рахунку, але при цьому Позивач не є "кредитором банку" в розумінні чинного законодавства, оскільки вимоги Позивача не стосуються майнових зобов'язань, а тому на такі правовідносини не поширюється і обмеження передбачені п.1 ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Але, у відповідності до ст. 510 ЦК України та ст. 175 Господарського кодексу України між сторонами виникло саме майнове зобов'язання, щодо перерахування грошових коштів за платіжним дорученням.

Вимога Позивача про зобов'язання Відповідача виконати платіжне доручення №16415 від 10.12.14 на суму 2 700 000,00 грн. (два мільйони сімсот тисяч гривень) з призначенням платежу, а саме часткове погашення кредитної лінії згідно кредитного договору- є вимогою кредитора, задоволення якої не здійснюється згідно з ч. 5 ст. 36 Закону та п. 1.15. розділу 2 глави III Положення., оскільки Платіжне доручення було пред'явлено Позивачем вже після введення у відповідача тимчасової адміністрації.

Таким чином, вимога Позивача про перерахування коштів не може бути задоволена, так як у ПАТ «ВБР» введено тимчасову адміністрацію, а тому задоволення вимог кредиторів Відповідача здійснюється лише в порядку, передбаченому Законом та Положенням.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в даному судовому засіданні заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 18.03.2015р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" (далі - Позивач) та Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку" (далі - Відповідач) уклали договір банківського поточного рахунку № TF.201670.001 від 10.12.2013 (далі - Договір банківського поточного рахунку або Договір), згідно якого Відповідач у встановленому Договором порядку відкрив Позивачу поточний рахунок в національній та/або іноземній валюті, банківських металах № 8189.

Відповідач відкрив Позивачу поточний рахунок (в національній та/або іноземній валюті, банківських металах) для приймання та зарахування на рахунок Позивача грошових коштів, виконання розпоряджень Позивача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком відповідно до цього Договору та законодавства України (п. 1.1 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків, якій є невід'ємною частиною Договору).

Позивач має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства, за винятком примусового списання коштів та накладання арешту (тимчасового призупинення операцій) уповноваженими органами у випадках, передбачених законами України (п. 1.5 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків).

Позивач для здійснення розрахунків може використовувати всі, крім меморіального ордеру, платіжні інструменти, передбачені чинним законодавством (п. 2.1 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків).

Операційний час Відповідача - з 9.00 до 16.00. Операційний день Відповідача - з 9.00 до 18.00 (п. 2.2 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків).

Переказ коштів з рахунків Позивача Відповідач виконує відповідно до черговості надходження розрахункових документів у межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня. Відповідач може виконувати перекази з урахуванням поточних надходжень коштів протягом операційного дня у разі технічної можливості (п. 2.3 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків).

Відповідач виконує доручення Позивача, що міститься в розрахунковому документі, у строки: у день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу; після операційного часу Відповідач виконує: наступного операційного дня або в день їх надходження за умови технічної можливості згідно тарифів Відповідача (п. 2.4 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків).

Відповідач надає Позивачу на наступний банківський день після проведення операцій по рахунку відповідну виписку. Позивачу (його представнику за довіреністю) передають розрахункові документи, що підтверджують списання/зарахування коштів Позивача та виписку за рахунком. Виписка за рахунком Позивача складається Відповідачем на підставі розрахункових документів (на паперових носіях та в електронному вигляді), відображає ( у вигляді дебетових і кредитових оборотів) суми за кожним виконаним документом і реквізити платіжного документу, та може містити іншу додаткову інформацію (п. 2.6 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків).

У разі надходження до Відповідача розрахункових документів, оформлених з порушенням банківських правил, Відповідач повертає їх без виконання. Оформлення повернення розрахункових документів та супровідних документів здійснюється у відповідності з вимогами банківських правил (п. 3.1 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків).

Відповідач має право відмовити Позивачу у виконанні операцій, якщо у Відповідача виникає мотивована підозра в тому, що така операція пов'язана з легалізацією коштів, одержаних злочинним шляхом, та при відмові Позивача надати документи, що вимагаються банківськими правилами для виконання операції (п. 3.2 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків).

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 10.12.2014. У випадку, якщо жодна зі сторін за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії Договору письмово не повідомить іншу сторону про бажання розірвати Договір, цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік (п. 6.1 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків).

Позивач відповідно до наведених умов Договору та вимог законодавства 10.12.2014 надав Відповідачу до виконання платіжне доручення № 16415 від 10.12.2014, згідно якого доручив Відповідачу списати зі свого рахунку № 8189 суму коштів у розмірі 2 700 000,00 грн. (два мільйони сімсот тисяч грн. 00 коп.) та перерахувати такі кошти на рахунок отримувача - Відповідача № 2261.

У полі "призначення платежу" зазначеного платіжного доручення такий платіж є частковим погашенням кредитної лінії згідно кредитного договору № ККР08КС.201670.002 від 11.12.2013, укладеного між Позивачем та Відповідачем, відповідно до п. 1.3 якого рахунком для погашення кредиту, сплати процентів є рахунок Відповідача № 2261, на який Позивач і вимагав у Відповідача здійснити перерахування коштів.

Платіжне доручення Позивача № 16415 від 10.12.2014 у двох примірниках було надіслано Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням разом із супровідним листом від 10.12.2014 № 12364/8-004, які були отримані Відповідачем 11.12.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що Відповідач у день надходження до нього платіжного доручення Позивача № 16415 від 10.12.2014 - 11.12.2014 - був зобов'язаний виконати таке доручення шляхом списання з рахунку Позивача № 8189 суми коштів у розмірі 2 700 000,00 грн. (два мільйони сімсот тисяч грн. 00 коп.) та перерахування такої суми на рахунок отримувача - Відповідача № 2261.

Однак, Відповідач не виконав платіжне доручення Позивача № 16415 від 10.12.2014 у належний для цього строк - 11.12.2014, та продовжує не виконувати таке доручення до цього часу, у зв'язку з чим з 12.12.2014 Відповідач є таким, що прострочив свої зобов'язання, визначені п. п. 1.1, 1.5, 2.1, 2.3, 2.4 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків, які є невід'ємною частиною Договору, як це передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, згідно якої боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач у листі від 18.12.2014 № 777 свою відмову виконувати вищевикладені зобов'язання за Договором в частині виконання платіжного доручення № 16415 від 10.12.2014 пояснив тим, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 № 743 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 № 132 "Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВБР", згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку", а тому у зв'язку з цим грошові кошти, які знаходились на поточному рахунку Позивача № 8189 станом на 28.11.2014 не можуть бути направлені на погашення зобов'язань за кредитним договором № ККР05КС.201670.002 від 11.12.2013 або на інші потреби Позивача згідно ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, що затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2.

Позивач вважає наведені пояснення Відповідача щодо його відмови виконати свої зобов'язання за Договором в частині виконання платіжного доручення № 16415 від 10.12.2014 - необгрунтованими та протизаконними, адже ані ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ані Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку чи будь-які інші норми законодавства не містять заборони на задоволення вимог кредиторів банку під час тимчасової адміністрації банку за договором банківського поточного рахунку в частині виконання платіжних доручень про списання з такого рахунку суми коштів та її перерахуванні на рахунок отримувача.

У спірних правовідносинах Позивач вимагає від Відповідача виконати платіжне доручення Позивача № 16415 від 10.12.2014 про списання з рахунку Позивача суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача - Відповідача, що відкритий у Відповідача, тобто Позивач вимагає виконати умови Договору банківського поточного рахунку, передбачених п. п. 1.1, 1.5, 2.1, 2.3, 2.4 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків, які є невід'ємною частиною Договору, та вимоги законодавства: ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 526, ст. 629, ч. 1 ст. 1066, ч.1 ст. 1068, ч. 1 ст. 1071, ч. 1 ст. 1072, ч. 1 ст. 1089 ЦК України, ч.1 ст. 193 ГК України.

Невиконання Відповідачем його зобов'язань за Договором банківського поточного рахунку щодо виконання платіжного доручення Позивача № 16415 від 10.12.2014 є порушенням умов Договору банківського поточного рахунку, які передбачені п. п. 1.1, 1.5, 2.1, 2.3, 2.4 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків, що є невід'ємною частиною такого Договору, а також вимог законодавства: ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 526, ст. 629, ч. 1 ст. 1066, ч.1 ст. 1068, ч. 1 ст. 1071, ч. 1 ст. 1072, ч. 1 ст. 1089 ЦК України, ч.1 ст. 193 ГК України, що в свою чергу є порушенням прав Позивача у спірних правовідносинах.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Пунктом 8.4 ст. 8 зазначеного Закону передбачено, що міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

27 листопада 2014 Правлінням Національного банку України прийнята постанова № 743 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" до категорії неплатоспроможних". На підставі даної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 № 132 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВБР", згідно якого у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Банк Розвитку" запроваджено тимчасову адміністрацію з 28.11.2014.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 510 цього Кодексу сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

За правилом ч. 1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно з п.1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до п. 1.15 глави ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 під час тимчасової адміністрації не здійснюються: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У спірних правовідносинах позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, а відповідач - боржником. Вимога Національного агентства з акредитації України про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" прийняти рішення про перерахування з рахунків позивача коштів, відповідно до поданих платіжних доручень, є вимогою кредитора, задоволення якої не здійснюється згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Банк Розвитку" введено тимчасову адміністрацію, а тому задоволення вимог кредиторів здійснюється дише в порядку, строки та черговість, передбачених названим Законом та Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку. Таким чином, позивач має право отримати грошові кошти виключно у порядку та на умовах передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку.

За таких обставин у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" слід відмовити, як необґрунтовано заявленого.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

В судовому засіданні 18.03.2015р., представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Публічному акціонерному товариству "Всеукраїнський банк розвитку" до моменту набрання судовим рішенням у даній справі законної сили вчиняти наступні дії: передавати до бюро кредитних історій в обсязі та в порядку передбаченому Законом України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" інформацію щодо невиконання Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" його зобов'язань по кредитному договору № ККР08К0.201670.002 від 11.12.2013 в частині несплати 2 700 000,00 грн. в рахунок погашення кредитної лінії згідно такого кредитного договору по платіжному дорученню № 16415 від 10.12.2014; звертати стягнення на предмет застави (майнові права на суму 300 000 000,00 грн.) по договору застави № 092500/201670/010 від 27.02.2014 та договору № 201670.010 від 27.02.2015 у зв'язку з невиконання Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" його зобов'язань по кредитному договору № ККР08К0.201670.002 від 11.12.2013 в частині несплати 2 700 000,00 грн. в рахунок погашення кредитної лінії згідно такого кредитного договору по платіжному дорученню № 16415 від 10.12.2014.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд його відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову є правом суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 16 від 26.12.2011, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" про зобов'язання вчинити дії, суд вважає не за доцільне ввивати заходи забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, враховуючи положення ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про судовий збір", так як заяву про забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати позивача по сплаті судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову, відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.2015р.

Суддя Трофименко Т.Ю.