РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015Справа №910/1853/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

До Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Міністерство фінансів України

Про стягнення 450 059 548,16 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Цибуля О.В. - по дов. № 36/03 від 03.03.2015

від відповідача Ковальов В.М. - по дов. № 36 від 28.01.2015

від третьої особи Сотнікова І.В. - по дов. № 31-15030-08/9 від 08.04.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 450 059 548,16 грн. заборгованості за генеральною угодою № 146-р/2008 від 31.02.2008, з яких:

- заборгованість за зобов'язанням щодо продажу іноземної валюти - 20 000 000,00 доларів США, що еквівалентно 315 841 000,00 грн.;

- пеня за прострочення продажу іноземної валюти - 99 410 954,75 грн.;

- проценти за користування чужими коштами - 8 170 763,24 грн.;

- заборгованість за зобов'язанням щодо продажу золота - 1 000 тройських унцій, що еквівалентно 20 427 017,00 грн.;

- пеня за прострочення продажу золота - 6 209 813,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.03.2008 між сторонами укладено генеральну угоду № 146-р/2008 про порядок проведення міжбанківських операцій, яким передбачено укладення конверсійних угод про купівлю-продаж однієї валюти проти іншої валюти/банківських металів за курсом, визначеним в момент укладення угоди. Позивач вказує на те, що позивач звертався до відповідача з пропозиціями щодо укладення конверсійних угод на купівлю валюти, відповідач надав підтвердження про прийняття пропозицій, проте свої зобов'язання не виконав. При цьому зазначає що одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2015 порушено провадження у справі № 910/1853/15-г та призначено справу до розгляду на 19.02.2015.

Відповідач у поданому 18.02.2015 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, оскільки позивачем не було здійснено перерахування коштів на користь відповідача, що підтверджує сам позивач в листах № 2376/014-01, № 2377/014 від 17.03.2014. Враховуючи те, що постановою Правління Національного банку України від 28.02.2014 позивача віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, а отже позивач не зможе виконати свої зобов'язання за генеральною угодою, відповідач в порядку ст. 538 Цивільного кодексу України повідомив позивача про відмову від виконання своїх зобов'язань, які виникли з конверсійних угод (лист 158/7237/2014 від 12.03.2014). Оскільки, порушення припустився позивач то і вимагати відшкодування від відповідача у вигляді відсотків та курсової різниці позивач не має право. Вважає, що позивачу жодних збитків не завдано, оскільки позивач не перераховував відповідачу грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/1853/15-г від 19.02.2015 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство фінансів України, та у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та невиконанням позивачем вимог ухвали суду від 02.02.2015, розгляд справи відкладено на 05.03.2015.

Позивачем 03.03.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю направити повноважного представника в судове засідання, який має приймати участь в іншому судовому процесі.

Третя особа у поданих 04.03.2015 до відділу діловодства суду поясненнях проти задоволення позовних вимог заперечує з тих же підстав, що і відповідач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/1853/15-г від 05.03.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та невиконанням позивачем вимог ухвали суду від 02.02.2015, розгляд справи був відкладений на 17.03.2015.

Позивач в судовому засіданні 17.03.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 17.03.2015 проти задоволення позовних вимог заперечував.

Третя особа в судовому засіданні 17.03.2015 проти задоволення позовних вимог заперечувала.

В судовому засіданні 17.03.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» було укладено генеральну угоду № 146-р/2008 про порядок проведення міжбанківських операцій (далі - генеральна угода).

Відповідно до п. 2.1. генеральної угоди її предметом є загальні умови та порядок проведення операцій на міжбанківському валютному та грошовому ринках. Дія цієї генеральної угоди поширюється на будь-які види операцій між сторонами, які можуть бути представлені як комбінація конверсійних та/або кредитних угод, операцій з цінними паперами.

Спір виник внаслідок того, що між сторонами до генерального договору було укладено чотири конверсійні угоди, зобов'язання за якими на думку позивача відповідачем не виконані.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.2. генеральної угоди умови конверсійних угод, які укладені відповідні до цієї генеральної угоди, визначаються в кожному конкретному випадку шляхом проведення переговорів між дилерами сторін за допомогою системи REUTERS DЕALING, телексу або інших узгоджених засобів зв'язку. Угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди по всіх істотних умовах, що передбачені для даного виду угод, які перераховані у п.п. 6.2, 7.1, 8.1. та письмово їх підтвердили шляхом обміну повідомленнями по системі REUTERS DEALING, що містять ідентичні і узгоджені умови операції і ідентифікатори ділерів.

Згідно з п. 7.1. генеральної угоди при переговорах сторони визначають наступні істотні умови конверсійної угоди:

- тип угоди («ТОД», «ТОМ», «СПОТ», «ФОРВАРД»);

- найменування валюти що продасться купується;

- сума валюти, що продасться / купується;

- курс купівлі / продажу валюти (можлива вказівка типу: «за курсом НБУ», і т.п. із зазначенням дати);

- дати валютування по розрахунках в обох валютах;

- реквізити платежів (можлива вказівка типу «стандартні»);

- інші умови (у разі потреби).

Відповідно до п. 7.3. генеральної угоди угода вважається укладеною між сторонами з моменту досягнення згоди між дилерами по системі «REUTERS DЕALING» або іншими узгодженими системами зв'язку по всіх без винятку істотних умовах угоди.

Згідно з п. 5.3. генеральної угоди друкована копія оригінальних текстів переговорів по системі REUTERS DEALING, підтвердження що надійшли по системі S.W.I.F.T., телексу або електронній пошті НБУ визнаються сторонами документами, що засвідчують факт укладення угоди і можуть бути використанні як доказ в господарському суді у випадку виникнення спору.

Пунктом 3.4. генеральної угоди (в редакції додаткової угоди від 04.03.2013) визначено, що угоди типу «СВОП» це - валютні операції за угодою, умови якої передбачають купівлю (продаж, обмін) іноземної валюти/банківських металів зі зворотнім її продажем (купівлею, обміном) на певну дату в майбутньому з фіксацією умов цих операцій (курсів, обсягів, дат валютування тощо) під час укладення.

У межах генеральної угоди між позивачем та відповідачем було укладено чотири конверсійні угоди типу «СВОП», що підтверджується обома сторонами (далі - угоди № 1, № 2, № 3, та № 4). Кожна із угод № 1 - № 4 містить умови виконання зобов'язань, що складаються з двох частин.

Умовами п. 5.11. генеральної угоди визначено, що сторони проводять конверсійні операції і зобов'язанні здійснити поставку валюти на відповідний кореспондентський рахунок, який визначається при укладенні угоди.

Згідно з п. 7.6. генеральної угоди угода вважається виконаною з дати зарахування валютних коштів в повному обсязі на рахунки покупця в продавця відповідно до реквізитів, які були обговорені при укладенні угоди.

За умовами угоди № 1 позивач 21.01.2014 продавав 5 000 000,00 доларів США за ціною 39 965 000,00 грн. по курсу 7,9930 грн. за 1 долар США зі зворотньою її покупкою 25.03.2014 в розмірі 5 000 000,00 доларів США за ціною 40 430 500,00 грн. по курсу 8,0861 грн. за 1 долар США.

Відповідач 21.01.2014 отримав від позивача кошти у розмірі 5 000 000,00 доларів США, та перерахував при цьому на рахунок позивача кошти у розмірі 39 965 000,00 грн. Отже, в цій частині зобов'язання сторонами виконано в повному обсязі та відповідно до встановлених угодою № 1 умов.

В подальшому, 25.03.2014 позивач повинен був перерахувати на рахунок відповідача кошти в розмірі 40 430 500,00 грн., а відповідач в свою чергу перерахувати на рахунок позивача кошти у розмірі 5 000 000,00 доларів США. Ця частина угоди № 1 не була виконана, у зв'язку з не перерахуванням позивачем на користь відповідача коштів в розмірі 40 430 500,00 грн.

За умовами угоди № 2 позивач 24.01.2014 продавав 5 000 000,00 доларів США за ціною 39 965 000,00 грн. по курсу 7,9930 грн. за 1 долар США зі зворотньою її покупкою 14.03.2014 в розмірі 5 000 000,00 доларів США за ціною 40 260 000,00 грн. по курсу 8,0520 грн. за 1 долар США.

Відповідач 24.01.2014 отримав від позивача кошти у розмірі у розмірі 5 000 000,00 доларів США та перерахував при цьому на рахунок позивача кошти у розмірі 39 965 000,00 грн. Отже, в цій частині зобов'язання сторонами виконано в повному обсязі та відповідно до встановлених угодою № 2 умов.

В подальшому, 14.03.2014 позивач повинен був перерахувати на рахунок відповідача кошти в розмірі 40 260 000,00 грн., а відповідач в свою чергу перерахувати на рахунок позивача кошти у розмірі 5 000 000,00 доларів США. Ця частина угоди № 2 не була виконана, у зв'язку з не перерахуванням позивачем на користь відповідача коштів в розмірі 40 260 000,00 грн.

За умовами угоди № 3 позивач 27.01.2014 продавав 10 000 000,00 доларів США за ціною 79 930 000,00 грн. по курсу 7,9930 грн. за 1 долар США зі зворотньою її покупкою 13.03.2014 в розмірі 10 000 000,00 доларів США за ціною 80 423 000,00 грн. по курсу 8,0423 грн. за 1 долар США.

Відповідач 27.01.2014 отримав від позивача кошти у розмірі 10 000 000,00 доларів США та перерахував при цьому на рахунок позивача кошти у розмірі 79 930 000,00 грн. Отже, в цій частині зобов'язання сторонами виконано в повному обсязі та відповідно до встановлених угодою № 3 умов.

В подальшому, 13.03.2014 позивач повинен був перерахувати на рахунок відповідача кошти в розмірі 80 423 000,00 грн., а відповідач в свою чергу перерахувати на рахунок позивача кошти у розмірі 10 000 000,00 доларів США. Ця частина угоди № 3 не була виконана, у зв'язку з не перерахуванням позивачем на користь відповідача коштів в розмірі 80 423 000,00 грн.

За умовами угоди № 4 позивач 21.01.2014 продавав 1 000,00 унцій золота за ціною 9 850 000,00 грн. по курсу 9 850,00 грн. за 1 унцію зі зворотньою їх покупкою 27.03.2014 в розмірі 1 000,00 унцій золота за ціною 9 946 000,00 грн. по курсу 9 946,00 грн. за 1 унцію.

Відповідач 27.01.2014 отримав від позивача 1 000 унцій золота, та перерахував при цьому на рахунок позивача кошти у розмірі 9 850 000,00 грн. Отже, в цій частині зобов'язання сторонами виконано в повному обсязі та відповідно до встановлених угодою № 4 умов.

В подальшому 27.03.2014 позивач повинен був перерахувати відповідачу 9 946 000,00 грн., а відповідач в свою чергу передати позивачу 1 000 унцій золота. Ця частина угоди № 4 не була виконана, у зв'язку з не перерахуванням позивачем на користь відповідача коштів в розмірі 9 946 000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

31.03.2008 сторонами укладено угоду про нетінг (додаток 1 до генеральної угоди), предметом якої є регулювання взаємозаліку та проведення взаєморозрахунків по конверсійних операціях (угодах) між сторонами в рамках генеральної угоди.

Умовами п. 2.1. угоди про нетінг передбачено, що при здійсненні конверсійної операції (угоди) кожна зі сторін зобов'язана здійснити поставку валюти, яку вона продає, на користь іншої сторони, в обмін на валюту, що купується, в обсягах і датою валютування відповідно до умов угоди.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем взяті на себе зобов'язання за угодами не виконано, зокрема перерахування коштів на купівлю валюти не здійснено.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Враховуючи те, що позивачем не доведено виконання своїх зобов'язань за угодами щодо перерахування коштів за купівлю валюти, у відповідача відсутній обов'язок здійснення продажу цієї валюти.

Крім цього, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Постановою Правління Національного банку України № 107 від 28.02.2014 Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням № 9 від 28.02.2014 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Брокбізнесбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію.

З огляду на те, що у відповідача виникли сумніви щодо виконання зобов'язань позивача за угодами в обумовлені строки, відповідач листом № 158/7237/2014 від 12.03.2014 на підставі ст. 538 Цивільного кодексу України повідомив позивача про відмову від виконання своїх зобов'язань, що виникли на підставі угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

У той же час, позивачем належними засобами доказування не доведено порушення прав позивача з боку відповідача щодо несплати за валюту.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернулася до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача вартості валюти.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 10.2. генеральної угоди передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання стороною зобов'язання за генеральною угодою, зокрема у разі прострочення його виконання, вона зобов'язана сплатити іншій стороні за кожен день прострочення пеню : за операціями в іноземній валюті/банківських металах - у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочки чи за згодою потерпілої сторони, забезпечує зарахування коштів правильною датою валютування за свій рахунок.

Згідно зі ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що у відповідача відсутній обов'язок виконання зобов'язання з продажу валюти, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача щодо нарахування пені та процентів за користування коштами (3% річних).

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 24.03.2015.

СуддяВ.В.Сівакова