КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа№ 910/971/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Жук Г.А.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Ремарчук В.В., Косінов С.А.

від відповідача - не з`явилися

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Три Ведмеді» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк-Кап»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Три Ведмеді»

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Маяк-Кап» звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення коштів за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення прийнято з порушення норм матеріального права та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 04.02.2015 та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 31.03.2015 в складі колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді - Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду Верховця А.А. від 31.03.2015, у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В..В. у відпустці, для розгляду скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Жук Г.А.

Представники позивача в судове засідання на вказану дату з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник відповідача в судове засідання на вказану дату не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням, що міститься в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не надав.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши наявні матеріали справи, прийшов до висновку про достатність наявних матеріалв справи для розгляду скарги за відсутності представника відповідача та встановив наступне:

Між позивачем ТОВ «Маяк-Кап» та відповідачем ТОВ «Три Ведмеді» існували правовідносини щодо поставки певного виду товару.

Так, відповідно до видаткових накладних, та пояснень представника позивача, в період з квітня 2014 року по вересень 2014 року за видатковими накладними № 210 від 24.04.2014, №216 від 25.04.2014, №225, №226 від 29.04.2014, №515 від 21.08.2014, №521 від 26.08.2014, №542 від 01.09.2014, ТОВ «Маяк-Кап» передано, а ТОВ «Три Ведмеді» отримано продукцію на загальну суму 103680 грн., що підтверджується підписами уповноважених представників відповідача, діючих на підставі довіреностей №ТМ-0000855 та №ТМ-0000878 від 22.04.2014р., №0000914 від 28.04.2014р., ТМ-0001847 від 21.08.2014р., №ТМ-0001865 від 26.08.2014р. №ТМ-0001915 від 29.08.2014р., у видаткових накладних.

Зважаючи на те, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства України не поставлений товар в повному обсязі оплачений не був, позивач звернувся із позовом до суду про стягнення суми основного боргу.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, мотивує це тим, що за умовами договору від 17.02.2011, що був підписаний між сторонами, строк виконання з оплати отриманого товару у нього не настав, оскільки позивачем при передачі товару не виконано зобов'язання щодо надання сертифікатів, які підтверджують якість продукції.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (пп. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вище встановлено господарським судом, фактично укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки тому спірні відносини, регулюються згідно з п. 7 ст. 179 Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виходячи з наведеного, строк виконання зобов'язання з оплати придбаного товару є умовою, що забезпечує порядок виконання зобов'язання купівлі-продажу. Якщо строк оплати товарів, послуг не визначений договором або законодавчими актами, такий строк наступає з моменту виникнення у кредитора права на вимогу.

Підставою виникнення у покупця грошового зобов'язання за загальним правилом є передача продавцем майна. Отже, видаткова накладна є документом, що підтверджує виникнення у відповідача грошового зобов'язання.

Згідно із п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання» якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

04.11.2014 позивач звернувся до відповідача з вимогою погасити існуючу заборгованість у розмірі 92949,87 грн.

Листом від 12.12.2014 ТОВ «Три Ведмеді» визнало заборгованість у розмірі 89949,87 грн. та зобов'язувалось погасити заборгованість платежами по 3500 грн. щоденно.

Проте, в порушення вказаного графіку, відповідач фактично сплатив позивачу кошти лише в розмірі 10000 грн., з урахуванням чого має заборгованість в розмірі 79949,87 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження представника відповідача, зазначені в апеляційній скарзі стосовно того, що відповідно до п. 3.1.4 договору від 17.02.2011 моментом поставки товару вважається дата одержання всіх, визначених умовами договору, необхідних документів на кожну партію товару, а оскільки таких документів позивачем відповідачу надано не було, то й, відповідно, обов`язок оплати у останнього не виник, зважаючи на наступне.

Посилання представника відповідача на умови договору поставки № 11/02/-01 від 17.02.2011 не обґрунтовані належним чином, оскільки позивач зазначає, що вказаний товар поставлявся поза межами договору на підставі видаткових накладних.

Крім того, у даних накладних є посилання на договір, що має зовсім інший номер, хоча одну й ту ж дату підписання.

Також, посилання відповідача на те, що умовами договору передбачено відстрочку оплати товару на 30 днів після поставки товару, не приймається апеляційною інстанцією, оскільки позивачем не нараховувалися відповідачу штрафні санкції за несвоєчасну оплату товару, а ставилася лише вимога про стягнення основної суми боргу, яка утворилася протягом більше ніж 30 днів, після поставки відповідного товару відповідачу.

Разом з тим відповідачем не надано жодного доказу виконання вимог ч. 2 ст. 666 Цивільного кодексу, що могло б свідчити про не виконання ТОВ «Маяк-Кап» зобов'язання щодо надання сертифікатів, які підтверджують якість продукції та того, що продукція отримана ТОВ «Три Ведмеді» є неякісною, або поставлена без відповідних сертифікатів.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із платіжних доручень за період з 29.04.2014 по 12.12.2014 відповідачем не здійснено оплату отриманого товару у розмірі 79949,87 грн.

Як зазначалося вище, відповідач, направляючи листа на адресу позивача у відповідь на претензію, не заперечував існування заборгованості, не заперечував щодо здійснення поставки та отримання товару за накладними, вказаними позивачем у претензії, та самостійно встановив графік погашення боргу, проти якого не заперечував позивач.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару в частині 79 949,87 грн. та не спростував заявлених позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що відповідачем було порушено положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги ТОВ «Маяк-Кап» про стягнення з ТОВ «Три Ведмеді» заборгованості у розмірі 79949,87 грн. є правомірними та обґрунтованими, та задоволені судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк-Кап», а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Три Ведмеді» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Три Ведмеді» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Три Ведмеді» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 у справі № 910/971/15-г- без змін.

Матеріали справи № 910/971/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

Г.А. Жук