ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2015 р. Справа № 909/105/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Деделюка Б.В.,

при секретарі судового засідання Попович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного територіально-галузевого об"єднання "Львівська залізниця", вул. Гоголя, 1, Галицький район, м. Львів, Львівська область, 79007,

до відповідача: Яремчанської міської ради Івано-Франківської області вул. Свободи, 266, м. Яремче, Івано-Франківська область, 78500,

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера", с. Поляниця, м. Яремча, Івано-Франківська область, 78593,

до відповідача: товариства з обмеженою відповідалністю "Санаторій-профілакторій ВБР", вул. І.Петраша, 62, м. Яремче, Івано-Франківська область, 78500,

про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради № 160-10/2007 від 18.10.2007 року в частині продажу земельної ділянки площею 10999,16 кв.м. ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР"; визнання недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" та ТзОВ "Скорзонера" № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року; визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009 року, виготовленого на підставі договору купівлі-продажу № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року,

за участю представників сторін:

від позивача: Войцеховська Н.Я. - представник, довіреність № НЮ-24 від 02.01.2015 року,

від Яремчанської міської ради: представники не з"явилися,

від ТзОВ "Скорзонера": Кричун В.В. - представник, довіреність № 03/15 від 03.02.2015 року,

від ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР": Кричун В.В. - директор, наказ № 2-к/06 від 29.11.2006 року,

встановив:

Державне територіально-галузеве об"єднання "Львівська залізниця" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідача Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера", товариства з обмеженою відповідалністю "Санаторій-профілакторій ВБР" про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради № 160-10/2007 від 18.10.2007 року в частині продажу земельної ділянки площею 10999,16 кв.м. ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР"; визнання недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" та ТзОВ "Скорзонера" № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року; визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009 року, виготовленого на підставі договору купівлі-продажу № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване рішення міської ради та укладений на його підставі договір купівлі-продажу земельної ділянки і відповідно державний акт є такими, що суперечать чинному законодавству, прийняте із порушенням наданих повноважень, що порушують право позивача на користування земельною ділянкою, а тому підлягають визнанню недійсними.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 02.02.2015 року прийнято позовну заяву і порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 26.02.2015 року.

Ухвалою суду від 26.02.2015 року відкладено розгляд справи на 19.03.2015 року.

В судовому засіданні 19.03.2015 року оголошено перерву до 20.03.2015 року.

Представник позивача, в судовому засіданні 20.03.2015 року, позовні вимоги підтвердив в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та запереченні до відзиву на позовну заяву. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що залізниця є належним землекористувачем та зберегла своє право землекористування за існуючими документами на землекористування. В підтвердження своєї позиції покликається на норми Земельного кодексу України, Закону України "Про транспорт" та Закону України "Про залізничний транспорт", якими, зокрема, передбачено, що всі землі під залізничним полотном та його облаштуванням, спорудами та ін., є землями залізничного транспорту, тому землями залізниць слід вважати всі земельні ділянки, надані залізниці, а не тільки земельні ділянки, які прилягають виключно до залізничного полотна. Не погоджується з твердженнями відповідачів про необхідність оформлення державних актів на право користування землею, оскільки, на момент виникнення такого права діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації прав на нерухоме майно. Землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 "Общих начал землепользования и землеустройства" (Постанова ЦИК СССР від 15.12.1928 року). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилось шляхом відведення за схемою згідно вказаних актів і право позивача на спірну земельну ділянку підтверджується саме Планом смуги відведення земель лінії Івано-Франківськ-Держкордон Львівської залізниці 1994 року та Планом смуги відведення 1951 року. Вважає, що Яремчанською міською радою при наданні спірної земельної ділянки не було враховано і відповідних норм та стандартів діючих по відношенню до меж землекористування залізничного транспорту та необхідності забезпечення такої роботи. Ширину смуги відведення також визначено Будівельними нормами і правилами, глава 39 - залізничні дороги колії 1520 мм. СНиП 11-39-76 та нормами відводу земель для залізниць СН 468-74, відповідно до яких функціонує залізничне полотно та облаштовано смугу відведення залізниці. Просить позов задовольнити, визнати недійсним рішення Яремчанської міської ради № 160-10/2007 від 18.10.2007 року в частині продажу земельної ділянки площею 10999,16 кв.м. ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР"; визнати недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" та ТзОВ "Скорзонера" № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року; визнати недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009 року, виготовленого на підставі договору купівлі-продажу № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року, та покласти на відповідачів судові витрати.

Представник Яремчанської міської ради, в судове засідання 20.03.2015 року, не з"явився.

Яремчанською міською радою направлено суду клопотання № 10/11-9 від 20.03.2015 року (вх. № 4318/15 від 17.03.2015 року) про відкладення розгляду справи в зв"язку з неможливістю участі в судовому засіданні представника міськвиконкому.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, виходячи із вимог ст. 33 ГПК України є необгрунтованим та документально не підтвердженим.

Зазначене клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки жодних належних доказів причин неявки в судове засідання до вищевказаного клопотання не долучено. За таких обставин суд вважає клопотання відповідача безпідставним та необгрунтованим, тому відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно відзиву на позовну заяву № 24/11-9 від 13.03.2015 року (вх. № 4318/15 від 17.03.2015 року) Яремчанська міська рада позов не визнає та просить відмовити в задоволенні позову з підстав викладених викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник ТзОВ "Скорзонера" та ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" проти позову заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву б/н від 25.02.2015 року (вх. № 2982/15 від 26.02.2015 року) та відзиві на позовну заяву б/н від 13.03.2015 року (вх. № 4398/15 від 19.03.2015 року). Просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами та витребувані судом, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, із врахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Пунктами 7, 8 рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 160-10/2007 від 18.10.2007 року "Про продаж земельних ділянок у приватну власність для здійснення підприємницької діяльності" затверджено ціну продажу земельної ділянки по вул. Свободи, 367 площею 10999,16 м.кв. у розмірі 661510 грн., відповідно до висновку експерта про оцінку вартості земельної ділянки несільськогосподарського призначення, погоджено начальником міського управління земельних ресурсів. Продано у власність товариству з обмеженою відповідалністю "Санаторій-профілакторій ВБР", м. Яремче, вул. І.Петраша, 62, земельну ділянку площею 10999,16 м.кв., що розташована в м. Яремче по вул. Свободи, 367 для обслуговування незавершеного будівництва бази відпочинку.

При проведенні інвентаризації земель смуги відведення Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" для виготовлення державних актів на право постійного землекористування по відокремленому підрозділу "Івано-Франківська дистанція колії" виявлено, що у межах м. Яремче в смузі відведення залізниці на ділянці з прив"язкою до колії 60 км. + 917 м. з правої сторони за ходом кілометрів на відстані 17 м. від осі колії знаходиться земельна ділянка, яка була продана ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" на підставі рішення Яремчанської міської ради № 160-10/2007 від 18.10.2007 року. Пізніше вказану земельну ділянку продано ТзОВ "Скорзонера", про що укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року, для обслуговування незавершеного будівництва бази відпочинку, в той час як ширина смуги відведення залізниці в даному місці становить 30 м. від осі головної колії.

Про факт та межі зайняття земельної ділянки в смузі відведення залізниці складено за результатами проведеного обстеження акт від 05.06.2014 року.

Продана земельна ділянка, на думку позивача, частково знаходиться у смузі відведення залізниці та відноситься до земель залізничного транспорту і перебуває в користуванні ДТГО "Львівська залізниця".

В зв'язку з цим, позивач вважає рішення Яремчанської міської ради № 160-10/2007 від 18.10.2007 року в частині продажу земельної ділянки площею 10999,16 кв.м. ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР", а відтак і договір купівлі-продажу землі, укладений між ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" та ТзОВ "Скорзонера" № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року і акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009 року, виготовлений на підставі договору купівлі-продажу № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року, такими що суперечать чинному законодавству, прийнятим з порушенням наданих повноважень, що порушує право позивача на користування земельною ділянкою і такими, що підлягають визнанню недійсними.

На думку позивача, частина проданої земельної ділянки знаходиться у смузі відведення залізниці і відноситься до земель залізничного транспорту та перебуває у користуванні ДТГО "Львівська залізниця".

При цьому, позивач посилається на ч. 1 ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт" де вказано, що землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт".

Позивач зазначив, що згідно ст. 68 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про транспорт" до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Посилаючись на План смуги відведення земель лінії Івано-Франківськ-Держкордон Львівської залізниці 1994 року позивач вказав на те, що ширина смуги відведення у даному місці становить 30 м. від осі головної колії. Вказаний план смуги відводу є погодженим представниками відповідних рад, в тому числі і Яремчанської міської ради, тому про межі земельних ділянок смуги відведення залізниці міській раді, за словами позивача, було відомо.

Разом з тим, позивач вказує на те, що саме таку ширину смуги відведення у даному місці підтверджено Будівельними нормами і правилами, глава 39 - залізничні дороги колії 1520 мм. СНиП 11-39-76 та нормами відводу земель для залізниць СН 468-74, відповідно до яких експлуатується залізничне полотно та облаштовано смугу відведення залізниці, що відображено у вищезгаданому плані.

Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення ("Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода" затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955; "Положение о землях предоставленых транспорту" затв. постановою СНК СССР 07.02.1933; інші нормативні акти та будівельні норми) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачались, а землі транспорту вважались землями спеціального призначення, які використовувались на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928).

Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів.

Дані обставини підтверджуються також і п. 2 Положення про землі транспорту, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 р. за № 24 , де зазначено, що "размеры земельных участком, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответности с утвержденным в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией."

За таких обставин, позивач вважає, що міській раді було відомо про те, що в даному місці земельна ділянка відноситься до земель залізничного транспорту, частина спірної земельної ділянки продана, в той час коли залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та у жодному випадку не надавала погодження на вилучення земельної ділянки з постійного землекористування.

Позивач вважає, що Яремчанською міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення порушено також норми п. б ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, який зазначає, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями. Отже, таке рішення на думку позивача суперечить законодавству України і порушує права та інтереси залізниці як належного землекористувача.

З огляду на викладене, позивач просить суд визнати недійсним рішення Яремчанської міської ради № 160-10/2007 від 18.10.2007 року в частині продажу земельної ділянки площею 10999,16 кв.м. ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР"; визнати недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" та ТзОВ "Скорзонера" № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року; визнати недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009 року, виготовленого на підставі договору купівлі-продажу № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року.

Відповідачі з позовом не погоджуються, вказують на те, що позивач не є власником земельної ділянки, а ні законним користувачем в розумінні ст. 126 Земельного кодексу України, оскільки план землекористування на який посилається позивач, не є належним доказом, що підтверджує право користування позивача спірною земельною ділянкою, доказів оформлення та реєстрації прав позивача на землю у встановленому законодавством порядку матеріали справи не містять. Отже, позивач позбавлений права вимагати захисту своїх порушених прав на землю як належний землекористувач, в порядку ст.ст. 152, 155 Земельного кодексу України.

Виходячи з матеріалів справи, з урахуванням пояснень сторін та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 160-10/2007 від 18.10.2007 року "Про продаж земельних ділянок у приватну власність для здійснення підприємницької діяльності" продано у власність ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" земельну ділянку площею 10999,16 м.кв., що розташована в м. Яремче по вул. Свободи, 367. Вказану земельну ділянку продано ТзОВ "Скорзонера", про що укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року, на підставі якого виготовленого державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009 року.

Судом встановлено, що земельна ділянка, щодо якої прийнято оскаржуване рішення, знаходиться в межах населеного пункту, а тому при прийнятті цього рішення Яремчанська міська рада, діяла в межах наданих їй повноважень та у відповідності до діючого на той час законодавства.

Суд звертає увагу, що земельна ділянка ТзОВ "Скорзонера" не межує із земельною ділянкою позивача, оскільки між земельною ділянкою ТзОВ "Скорзонера" та залізничним полотном розташована автомобільна дорога загального користування, яка відноситься до земель транспорту і належить до земель Яремчанської міської ради з якими і межує земельна ділянка ТзОВ "Скорзонера", а тому позивач не є і ніколи не був межівником ні із ТзОВ "Скорзонера" ні із ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР", ні із іншими особами які в минулому користувалися даною земельною ділянкою з часу будівництва колії залізної дороги.

Таким чином, на даний час ТзОВ "Скорзонера" є законим власником земельної ділянки площею 10999,16 м.кв., в м. Яремче по вул. Свободи, 367.

Відповідно до приписів статті 13 Конституції України землі є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 Земельного кодексу України).

Згідно зі ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Згідно зі статтею 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Статтею 83 названого Кодексу унормовано, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Згідно з пунктом 12 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 Земельного кодексу України. За приписами наведеної норми, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що правовий акт може бути визнаний недійсним (незаконним, протиправним), тобто таким, що не відповідає закону (іншому правовому акту), якщо він виданий органом або посадовою особою з перевищенням наданих йому законом повноважень або в межах компетенції, але з порушенням діючого законодавства.

Під час розгляду справи судом не встановлені обставини, за якими спірне рішення Яремчанської міської ради, укладений відповідачами у справі договір купівлі-продажу земельної ділянки та державний акт на право власності на земельну ділянку можуть бути визнано недійсними (незаконними), виходячи з приписів статті 21 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 68 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Частиною 1 ст. 65 Земельного кодексу України встановлено, що землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про залізничний транспорт" створення, реорганізація, ліквідація та визначення територіальних меж залізниць, призначення і звільнення їх керівників здійснюються рішеннями Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади в галузі транспорту.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким документом вважається державний акт на право постійного користування земельною ділянкою.

З вищенаведених норм випливає, що вимагати захисту порушених прав на землю має право власник чи користувач земельної ділянки, чиї права на землю оформлені та зареєстровані у встановленому законодавством порядку. Вилучення земельних ділянок також здійснюється за згодою землекористувача, право користування якого оформлене та зареєстроване у встановленому законодавством порядку.

Проте, на момент прийняття Яремчанською міською радою спірного рішення Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО "Львівська залізниця" відсутній і державної реєстрації не проходив. Отже, в матеріалах справи відсутні докази оформлення ДТГО "Львівська залізниця" чи її відокремленими підрозділами у встановленому законодавством порядку права постійного користування чи права оренди спірною земельною ділянкою шляхом отримання Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою чи укладення договору оренди земельної ділянки, а тому виходячи із приписів ст. 125 Земельного кодексу України право постійного користування вказаною земельною ділянкою у ДТГО "Львівська залізниця" не виникло, тому погодження позивачем вилучення її частини законом не вимагалося, що спростовує відповідні посилання позивача.

Твердження позивача про те, що виготовлення та отримання державних актів на землю на час облаштування залізничного полотна і смуги відведення не передбачалося діючим на той час законодавством, що підтверджується посиланням на наведені в позовній заяві нормативні акти, спростовуються змістом самих цих актів, зокрема, п.п. 27, 32 "Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода", затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 р., які містять прямі вимоги щодо обов'язковості складення документів на право користування землею та порядок зберігання актів на право користування землею підрозділами залізниць.

Посилання позивача в обґрунтування своєї позиції на "Положение о землях, предоставленных транспорту", затверджене постановою РНК СРСР 07.02.1933 р., також є безпідставним. Так, п. 10 цього положення регламентує оформлення прав на землі, закріплені, зокрема, за наркоматом шляхів сполучення та водного транспорту і його органів в порядку, встановленому законодавством союзних республік.

Також в підтвердження своїх доводів позивач подав суду план смуги відведення земель лінії залізниці датований 1994 роком, а також кадастровий план перекриття смуги відведення ДТГО "Львівська залізниця" на території Яремчанської міської ради (в межах населеного пункту), 60 км. + 917 м. до 61 км. + 054 м. земельною ділянкою ТзОВ "Скорзонера", площа перекриття 0,0580 га., кадастровий номер :04:006:0034. Однак, такі докази не можуть братися судом до уваги, оскільки вказані документи не є належними доказами, що підтверджують право користування позивача спірною земельною ділянкою.

Таким чином, оскільки позивачем не долучено до матеріалів справи належного підтверджуючого землекористування документа ані на спірну земельну ділянку, ані на суміжну ділянку, фактично зайняту залізничним полотном, суд приходить до висновку, що позивач позбавлений права вимагати захисту своїх порушених прав на землю як належний землекористувач в порядку ст.ст. 152, 155 Земельного кодексу України, позаяк права позивача на землю не оформлені та не зареєстровані у встановленому законодавством порядку. Такої позиції дотримується Вищий господарський суд у своїй практиці (зокрема, постанови Вищого господарського суду України у справах №914/1047/13-г, № 926/1079/13-г та № 909/247/14).

Відтак, встановивши відсутність у позивача оформленого права на спірну земельну ділянку, відсутнє порушення оспорюваним рішенням міської ради прав або інтересів позивача у справі, суд прийшов до висновку про відмову в позові щодо визнання незаконним спірного рішення.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" та ТзОВ "Скорзонера" № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року, то суд також відмовляє в задоволенні цієї позовної вимоги виходячи з наступного.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При укладенні договору купівлі-продажу землі № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року сторони діяли в межах своїх повноважень та дотрималися усіх вимог, необхідних для чинності цього договору. Договір укладений відповідно до волевиявлення власника землі, оформленого рішенням сесії міської ради.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до статті першої Протоколу першого від 17.07.97 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З іншого боку, потреба відповідних органів чи осіб виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п.58, ECHR 2002-VIII) (Рішення Європейського суду з прав людини Справа "Рисовський проти України" (Заява № 29979/04) від 20.10.11).

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За наведених обставин, враховуючи, що позивачем не представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а заявлені вимоги спростовуються матеріалами справи, суд прийшов до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, тому в позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 68, ч. 1 ст. 124, ст.ст. 125, 126, ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 4 Закону України "Про залізничний транспорт", ст.ст. 34, 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Державного територіально-галузевого об"єднання "Львівська залізниця" до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера", товариства з обмеженою відповідалністю "Санаторій-профілакторій ВБР" про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради № 160-10/2007 від 18.10.2007 року в частині продажу земельної ділянки площею 10999,16 кв.м. ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР"; визнання недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" та ТзОВ "Скорзонера" № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року; визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009 року, виготовленого на підставі договору купівлі-продажу № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.03.15

Суддя Деделюк Б.В.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Козло П. М. 25.03.15