РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015№910/20378/13

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Енергофінанс Сіа"
до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
простягнення 26 310,27 грн.
Головуючий суддя Літвінова М.Є.

Судді Борисенко І.І.

Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Ткаченко Р.Ю. - представник за дов.

В судовому засіданні 25.03.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергофінанс СІА" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 26 310,27 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.10.2013 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.11.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.11.2013 розгляд справи відкладено на 09.12.2013, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.02.12.2013 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання 09.12.2013 за відсутності представника.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.12.2013, провадження у справі зупинено на підставі п. 3 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України до завершення реорганізації Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Ухвалою господарського суду м. Києва суду від 09.12.2013 було зобов'язано сторін повідомити суд про усунення обстави, які стали підставою для зупинення провадження у даній справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва суду від 28.03.2014, на підставі ст.ст. 79, 86 ГПК України, поновлено провадження у справі №910/20378/13, розгляд справи призначений на 09.04.2014.

Ухвалою господарського суду м. Києва суду від 09.04.2014, на підставі ст. 79 ГПК України, зупинено провадження у справі №910/20378/13 до закінчення процесу реорганізації Дочірнього компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2015 провадження у справі №910/20378/13 поновлено, розгляд справи призначений на 02.03.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2015 судом із власної ініціативи призначено колегіальний розгляд справи №910/20378/13.

Розпорядженням заступника Голови господарського суду міста Києва від 10.02.2014 справу №910/20378/14 передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуюча суддя Літвінова М.Є., суддя Борисенко І.І, суддя Полякова К.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2015 справу №910/20378/13 прийнято до провадження колегії суддів у наступному складі: головуюча суддя Літвінова М.Є., суддя Борисенко І.І, суддя Полякова К.В., розгляд справи призначений на 02.03.2015.

Ухвалою від 02.03.2015 відкладено розгляд справи на 25.03.2015.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти позовних вимог, з тих підстав, що заявлена до стягнення сума не може бути попередньою оплатою.

В судовому засіданні 25.03.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

20.12.2010 між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (постачальник за договором) та ТОВ "Муніципальні мережі" (правонаступником якого є ТОВ "Енергофінанс Сіа") (покупець за договором) укладений договір №06/10-2677 БО-19 (далі -договір), за умовами якого, постачальник зобов'язується поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець - прийняти і оплатити природний газ в обсязі зазначеному в п. 1.2 Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору, постачальник передає покупцю в період з 01.01.2011 по 31.12.2011 природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 1 675,000 тис. куб.м. в тому числі по місяцях.

Згідно п. 3.1 Договору, до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 2 957,93 грн.

Відповідно до п. 2.2 додатку до Договору, приймання-передача газу поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його фактична ціна та вартість. Акт приймання-передачі складається за встановленою формою на підставі технічних актів приймання-передачі газу між газотранспортним підприємством та покупцем, з урахуванням планового обсягу поставки наданого постачальником.

Згідно п. 4.1 Договору, розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати у такому порядку: перша оплата в розмірі 34 відсотки від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу проводиться не пізніше 10 числа місяця поставки; подальші оплати проводяться плановими платежами по 33 відсотки від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу до 20 та 30 (31) числа місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично спожитий природний газ здійснюється на підставі актів приймання-передачі газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В платіжних дорученнях покупець зобов'язаний обов'язково вказувати номер та дату договору, призначення платежу. За наявності заборгованості у покупця за даним договором постачальник зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ та витрат на його транспортування територією України, поставлений в минулі періоди по даному договору, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу (п. 4.3).

Згідно п. 4.4 Договору, кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості по даному Договору.

Відповідно до п. 5.1 Строк поставки газу з 01.01.2011 по 31.12.2011 включно.

Пунктом 10.1 Договору, договір набирає чинності моменту його підписання повноважними представниками сторін і скріплення печатками сторін та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2011, і діє в частині поставки газу до 31.12.2011 включно, а в частині розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

З актів передачі-приймання природного газу від 31.01.2011, від 28.02.2011, від 31.03.2011, від 30.04.2011, від 31.05.2011, від 30.06.2011, від 31.07.2011, від 31.08.2011 вбачається, що природний газ за договором переданий позивачу на суму 3 591 984,57 грн., в той час як позивачем перераховано коштів на 26 310,27 грн. більше ніж поставлено.

Таким чином, позивач перерахував за Договором кошти у розмірі 3 618 293,81 грн., відповідач отримавши їх здійснив поставку та транспортування природного газу на суму 3 591 984,57 грн.

Строк дії договору в частині поставки газу діяв до 31.12.2011 включно, тобто в цій частині - закінчився.

Крім того, до матеріалів справи доданий акт звірки розрахунків, який підписаний обома сторонами та відповідно до якого станом на 30.09.2011 та станом на 31.12.2011 сальдо на користь позивача за даним договором становить 26 310,27 грн. Тобто, даний акт звірки підтверджує факт наявності здійснення позивачем переплати за договором в сумі 26 310,27 грн., що спростовує заперечення відповідача в частині не надання платіжних доручень відповідачем.

В результаті здійсненої переплати за договором позивач звернувся до відповідача з претензією №31/10-3726 від 14.08.2013 про її повернення, яка було відхилена відповідачем згідно листа від 30.09.2013 №31/10-4429.

З матеріалів справи вбачається, що в частині поставки договір припинив свою дію. Таким чином, сплачена позивачем сума коштів перевищила вартість поставленого природного газу, оскільки станом на 31.12.2011 залишок сплачених позивачем в якості попередньої оплати коштів склав 26 310,27 грн.

Отже, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення коштів у розмірі 26 310,27 грн. відповідно до положень ст. 693 ЦК України.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

При цьому суд зазначає, що вибір способу захисту своїх прав та порушених інтересів є правом позивача. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 9 липня 2002 року по справі № 1-2/2002, положення частини другої статті 124 Конституції України передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п'ята статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа, має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі - судовий захист.

Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

У свою чергу, у відповідності з положеннями ч. 1 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Враховуючи, що попередня оплата проведена, а газ не поставлений, відповідно до положень ч. 1 ст. 693 ЦК України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його.

Доказів повернення відповідачем суми 26 310,27 грн., суду не надано.

Посилання відповідача на неналежне виконання позивачем п. 4.1 Договору, не спростовує факт поставки природного газу на заявлена до стягнення суми чи її повернення відповідачем позивачу.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного в сукупності, позовні вимоги про стягнення 26 310,27 грн. визнані судом обґрунтованими, документально доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергофінанс Сіа" (95023, АРК, м. Сімферополь, вул. Беспалова, 49-а, код 38430484) кошти у розмірі 26 310,27 грн. (двадцять шість тисяч триста десять гривень 27 коп.) та 1 720,50 грн. (одна тисяча сімсот двадцять гривень 50 коп.) судові витрати.

3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання повного тексту рішення: 30.03.2015.

Головуючий суддя М.Є. Літвінова

Судді І.І.Борисенко К.В. Полякова