КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа№ 910/23241/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 16.12.2014р.

у справі № 910/23241/14 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАВАТРЕЙД АГРО"

про стягнення 208 271, 72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАВАТРЕЙД АГРО" про стягнення 208 271, 72 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.12.2014р. в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт звертає увагу суду на те, що між сторонами укладено договір поставки № 3 від 03.03.2014 року, згідно первинних документів, поставка відбулася згідно умов договору, в момент поставки (тобто в строк) відповідач отримав усі належні документи (додатки) щодо поставки товару.

Документи, які зазначені у специфікації від 07.05.2014 року, а саме: рахунок-фактура № 7 від 08.05.2014 року - на суму 992 889,64 відповідачем був отриманий спочатку факсимільно, а саме: домовленість відбулась засобом телефонного зв'язку, а потім відповідач отримав скановану (в момент отримання товару) копію рахунку-фактури на электрону адресу підприємства, а 10.05.2014 року, рахунку-фактури був рекомендованим листом направлений до відповідача, який він отримав 16.05. 2014 року.

Скаржник зазначає, що даний вид обміну документами не суперечить умовам договору п. 8.9. при підписанні даного договору відповідач був згоден з усіма його умовами.

Апелянт зветає увагу суду на те, що відповідач у судовому засіданні стверджував, що не отримував ні яких документів на оплату товару. Однак, на думку апелянта, з банківських виписок видно, що оплата за товар відбулася згідно рахунку-фактури № 7 від 08.05.2014 року, але оплата за отриманий товар відбулася з прострочкою.

Скаржник зазначає, що поставка здійснюється на умовах, вказаних у специфікації. Сплата стороною визначених даним договором штрафних санкцій визначається умовами договору. Згідно умовам специфікації сторонами було узгоджено наступні умови поставки сої, а саме: поставка сої становить 154,300 тонн загальною вартістю 992 889,64 гривень. Відповідна специфікація була підписана та скріплена підписами сторін від 07.05.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/23241/14 та визнано явку повноважних представників сторін в судове засідання обов'язковою.

Ухвалою Київського апеляційного госопдарського суду від 10.03.2015 року розгляд справи відкладено у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача.

17.03.2015 року через відділ документального забезпечення суду від ТОВ УТФ Зерно» надішло клопотання про відмову від апеляційної скарги на підставі ст. 100 ГПК України.

На підставі ст. 22 ГПК України, Господарський суд не приймає відмови від позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

В судове засідання представники сторін не з'явилися про причини неявки суд не повідомлено, тому відсутня можливість перевірити волевиявлення апелянта щодо відмови від апеляційної скарги. Колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті за наявними матеріалами.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників позивача та відповідачів.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши наявні матеріали справи колегія встановила наступне.

03.03.2014 між ТОВ "УТФ ЗЕРНО" та ТОВ "СЛАВТРЕЙД АГРО" укладено договір поставки №3.

Згідно п. 1.1. договору постачальник передає, а покупець приймає та сплачує, на умовах, що вказуються у специфікаціях (додатках) до даного договору, сільськогосподарську продукцію.

Розділом 2 договору передбачено, найменування товару - згідно накладних (специфікацій, рахунків), кількість товару - згідно накладних (специфікацій, рахунків), ціна за одну тонну товару - згідно накладних (специфікацій, рахунків), загальна вартість даного договору суму загальної вартості специфікацій, підписаними сторонами.

Відповідно до п. 3.1. договору зазначений у даному договорі товар поставляється протягом 2014-2015 років.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору сторонами підписано додаток-специфікацію від 07.05.2014.

08.05.2014 позивачем, згідно до умов специфікації, відвантажено відповідачу продукції (сої товарної) на загальну суму 992889,64 грн., за яку ТОВ "СЛАВТРЕЙД АГРО" розрахувалось в повному обсязі 21.05.2014.

Факт поставки та оплати товару підтверджується наявною у справі первинною документацією.

Відповідно до п. 5 зазначеної специфікації: оплата за товар проводиться покупцем, на протязі одного банківського дня, згідно рахунку-фактури на прийняту партію товару у складі покупця.

Позивач стверджує, що відповідачем порушено вказаний пункт договору, а саме: ТОВ"СЛАВТРЕЙД АГРО" своєчасно отримано рахунок-фактуру №7 від 08.05.2014 та інші документи позивача, але не здійснило розрахунок за отриманий товар у встановлений строк.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що у разі не оплати партії товару, або за порушення строків оплати, покупець сплачує штраф у розмірі 20% від загальної вартості специфікацій (додатків) до даного договору.

Однак слід зазачити, що необхідною умовою для застосування штрафу до відповідача є прострочення ним оплати. Для визначення такого прострочення необхідно встановити його початок, який має відраховуватись від моменту спливу одного дня з дати отримання відповідачем рахунку-фактури.

Як свідчать матеріали справи, позивачем не подано суду жодного доказу на підтвердження отримання відповідачем рахунку-фактури №7 від 08.05.2014 для здійснення оплати за поставлений товар.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем ні рахунок-фактура №7 від 08.05.2014, ні будь-які інші документи для оплати товару не направлялися на адресу ТОВ "СЛАВТРЕЙД АГРО", а тому відповідно не могла бути здійснена і оплата за отриманий товар. Розрахунки за отриманий товар між підприємствами відбувалися на підставі даних, узгоджених сторонами засобами телефонного зв'язку.

Позивач не подав будь-яких доказів, що підтверджували б направлення рахунку-фактури №7 від 08.05.2014 відповідачу та отримання його .

Відповідно до п. 2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно статей 252-253 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

В даному випадку перебіг прострочення відповідача не почався, оскільки відсутні докази початку такого перебігу, а саме отримання відповідачем рахунку фактури та оплати його пізніше одного дня з дати отримання.

Отже, судом не встановлено факту наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, що підтверджується ст. 627 ЦК України.

В силу частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором (п. 5 специфікацій до договору №3 від 03.03.2014р.), передбачено строк оплати за товар: «на протязі одного банківських днів, згідно рахунку-фактури на прийняту партію товару у складі покупця». Незважаючи на те, що позивачем рахунок- фактуру надано не було, ТОВ «СЛАВТРЕЙД АГРО», сплатив узгоджені суми за отриманий товар в повному обсязі.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його доводи про стягнення штрафних санкцій, інфляційних збитків, 3% річних та моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, а отже підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, як необгрунтована.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" на рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2014р. у справі № 910/23241/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2014р. у справі № 910/23241/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/23241/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх