ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2015 р. Справа № 908/5521/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Пелипенко Н.М., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - Чернуха О.О. - дов. № 69/ЗОВ від 20.12.2014р.,

відповідача - не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №1266 З/1-9) на рішення господарського суду Запорізької області від 29.01.2015 р. у справі № 908/5521/14,

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега", м. Київ,

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо", м. Запоріжжя,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Діденко Валентин Анатолійович, с. Нерубайське, Одеська обл.,

про стягнення 18 716,88 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.01.2015 р. (суддя Ярешко О.В.) позовні вимоги задоволено частково. Припинено провадження по справі № 908/5521/14 в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 14187,34 грн. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4529,54 грн. та судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Відповідач, ТДВ "СК "Кредо", з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 29.01.2015р. та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, на адресу суду з поштового відділення з відміткою "за закінченням терміну зберігання" повернувся лист з копією ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2015р. про прийняття апеляційної скарги до провадження, яка була надіслана відповідачу у відповідності до ст. 87 ГПК України на адресу, що була вказана в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто, повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Позивач, ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега", відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Третя особа, Діденко В.А., відзиву на апеляційну скаргу не надала, в судове засідання не з'явилась та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 24.02.2015р.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, проте відповідач та третя особа не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі вищевказаних осіб за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.12.2012 р. між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Омега" (страховик, позивач у справі) та Коломійцем Віталієм Анатолійовичем (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 017-07-2687-20, у відповідності до умов якого застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер АА 3950 ЕН.

Як свідчить довідка ЦБДР та АС МВС України № 9310459 про дорожньо-транспортну пригоду, 29.11.2013 р. об 11:00 в місті Києві по вулиці Кришталевій, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер АА 3950 ЕН, що належить та знаходився під керуванням Коломійця Віталія Анатолійовича, та RENAULT 11GTA, реєстраційний номер АА 8496 КК, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідно полісу № АС0665749 ТДВ СК "Кредо" (відповідач у справі), що знаходився під керуванням Діденка Валентина Анатолійовича (третя особа у справі), що призвела до механічних пошкоджень автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер АА 3950 ЕН.

З заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 02.12.2013р. (а.с. 27) вбачається, що 29.11.2013 р. позивач був письмово повідомлений страхувальником - Коломійцем Віталієм Анатолійовичем про пошкодження Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер АА 3950 ЕН, та настання страхового випадку.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 16.01.2014 р. по справі № 496/89/14 Діденка Валентина Анатолійовича, який керував автомобілем RENAULT 11GTA, реєстраційний номер АА 8496 КК, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Фізичною особою-підприємцем Горобець Ю.М. (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 9205/09 ФДМ України від 23.12.2009 р.) проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику, Коломійцю Віталію Анатолійовичу, автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер АА 3950 ЕН, внаслідок вказаної ДТП, за результатам якої складено звіт про оцінку № 2685 від 04.05.2014 р., згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля внаслідок пошкодження складає 14687,34 грн., а також складено калькуляцію № 2685 від 04.05.2014 р., згідно з якою вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 21337,87 грн. Крім того, відповідно до рахунку № М_СчТ01121 від 26.04.2014 р., складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоград", вартість відновлювального ремонту складала 19628,88 грн.

Відповідно до рахунку № М_СчТ01121 від 26.04.2014 р., страхового акту № 10152-Т від 23.01.2014 р. та страхового акту № 10152-Т від 08.05.2014 р. за страховим випадком, що стався 29.11.2013 р., по Договору добровільного страхування наземного транспорту № 017-07-2687-20 від 10.12.2012 р., з урахуванням розрахунків суми страхового відшкодування, до виплати призначено 19216,88 грн.

Заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 02.12.2013 р. підтверджено, що Коломійцем Віталієм Анатолійовичем погоджено виплату страхового відшкодування на рахунок СТО.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач перерахував ТОВ "Автоград" 19 216,88 грн. страхового відшкодування, зокрема, платіжними дорученнями № 232 від 06.02.2014 р. на суму 10 248,21 грн. та № 996 від 20.05.2014 р. на суму 8 968,67 грн., на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 017-07-2687-20 від 10.12.2012 р., страхового акту № 10152-Т від 23.01.2014 р. та страхового акту № 10152-Т від 08.05.2014 р.

Відповідно до полісу № АС/0665749 ліміт відповідальності становить 50 000 грн., франшиза - 500 грн., тому страхове відшкодування відповідачем підлягає зменшенню на цю суму, таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що сума, яка підлягає відшкодуванню в порядку регресної вимоги становить 18 716,88 грн.

Як свідчать матеріали справи, 21.03.2014 р. позивач направив відповідачу регресну вимогу № 649 про сплату страхового відшкодування, 13.10.2014 р. - регресну вимогу з уточненою сумою страхового відшкодування № 2048 про сплату страхового відшкодування. Проте, зазначені вимоги залишені відповідачем без відповіді.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є видом обов'язкового страхування згідно з пунктом 9 статті 7 Закону України "Про страхування".

Пункт 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України встановлює обов'язок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Стаття 990 ЦК України зазначає, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за це.

У відповідності до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, відповідальною особою в розумінні ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 993, 1191 ЦК України, в силу положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є саме відповідач.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, неналежне виконання відповідачем зобов'язань підтверджено матеріалами справи, на момент звернення позивача до господарського суду Запорізької області у відповідача перед позивачем існувала заборгованість у розмірі 18 716,88 грн. При цьому, відповідно до наданого відповідачем платіжного доручення № 5256 від 24.12.2014р. ним було частково погашено суму заборгованості в розмірі 14 187,34 грн., у зв'язку з чим, суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі в цій частині на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки зазначена сума була перерахована вже після звернення позивача до суду з позовом.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідач заперечує щодо розміру страхового відшкодування та підстав його визначення, а саме, відповідач вважає, що оцінка шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди виплачується страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виключно на підставі звіту про проведену оцінку, складеним суб'єктом оціночної діяльності.

Проте, такі твердження відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги та правомірно були відхилені судом першої інстанції, оскільки правовідносини Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" і Коломійця Віталія Анатолійовича виникли на підставі договору добровільного страхування, тобто, вказані правовідносини не регулюються нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 р. № 1961-IV.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 № 85/96-ВР здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Отже, зазначений Закон України "Про страхування" не містить положень, які б зобов'язували страховика за договором добровільного страхування визначити розмір страхового відшкодування з урахуванням лише автотоварознавчої експертизи, а також лише на підставі звіту про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. Такий звіт є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яка необхідна для відновлення транспортного засобу.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду повністю погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Запорізької області від 29.01.2015 р. у справі № 908/5521/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.01.2015 р. у справі № 908/5521/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 02.04.2015р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Тихий П.В.