ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року Справа № 927/1456/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

В. Корсака - головуючого,
М. Данилової (доповідача), Т. Данилової,
за участю представників:
позивачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлено належним чином)
відповідачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлено належним чином)
треті особи прокуратурине з'явились(про час та місце судового засідання повідомлено належним чином) Томчук М.О. (посв. Від 01.08.2012р. № 000606)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 р.
у справі№ 927/1456/14 господарського суду Чернігівської області
за позовомПрокурора Талалаївського району Чернігівської області в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації
до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Обрій" LTD
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаДержавної інспекції сільського господарства в Чернігівській області
пропро стягнення шкоди в розмірі 37 575,34 грн. та зобов'язання звільнити самовільно зайняті земельні ділянки

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 Прокуратура Талалаївського району Чернігівської області в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації звернулась до господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Обрій» LTD про стягнення шкоди в розмірі 37 575, 34 грн. та зобов'язання звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок.

В подальшому, позивачем подано заяву про уточнення позовної вимоги в частині зобов'язання звільнити самовільно зайняті земельні ділянки шляхом визначення ідентифікуючих ознак кожної з десяти земельних ділянок.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 04.11.2014 (суддя Кушнір І.В.) залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 (колегія суддів: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Гончаров С.А,, Самсін Р.І.) позовні вимоги прокуратури Талалаївського району Чернігівської області в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Обрій" LTD задоволено частково. Зобов'язано ТОВ Агрофірма "Обрій" LTD звільнити: самовільно зайняту земельну ділянку площею 1,4 га (ділянка №1), яка знаходиться за межами населеного пункту с. Чернецьке Талалаївського району на території Чернецької сільської ради Талалаївського району та, згідно схеми поділу земельних часток (паїв) колишнього КСП "14 річчя Жовтня", межує з розпайованими земельними ділянками №244 (кадастровий номер :06:001:0298 площею 2,998 га), №245 (кадастровий номер :06:001:0299 площею 3,0062 га), №246 (кадастровий номер :06:001:0300 площею 3,0021 га), №270 (кадастровий номер :06:001:0324 площею 2,9997 га), №271 (кадастровий номер :06:001:0325 площею 2,9997 га); самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,7 га (ділянка №2), яка знаходиться за межами населеного пункту с. Чернецьке Талалаївського району на території Чернецької сільської ради Талалаївського району та, згідно схеми поділу земельних часток (паїв) колишнього КСП "14 річчя Жовтня", межує з розпайованими земельними ділянками №495 (кадастровий номер :06:001:0554 площею 2,8375 га), польовою дорогою з боку ділянки №606 (кадастровий номер :06:001:0666 площею 2,9223 га);??самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,7 га (ділянка №3), яка знаходиться за межами населеного пункту с. Чернецьке Талалаївського району на території Чернецької сільської ради Талалаївського району та, згідно схеми поділу земельних часток (паїв) колишнього КСП "14 річчя Жовтня", межує з розпайованими земельними ділянками №281 (кадастровий номер :06:001:0335 площею 3,0027 га), №282 (кадастровий номер :06:001:0336 площею 2,9992 га);?самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,7 га (ділянка №4), яка знаходиться за межами населеного пункту с. Чернецьке Талалаївського району на території Чернецької сільської ради Талалаївського району та, згідно схеми поділу земельних часток (паїв) колишнього КСП "14 річчя Жовтня", межує з розпайованими земельними ділянками №279 (кадастровий номер :06:001:0333 площею 3,0039 га), проектною польовою дорогою з боку ділянки №344 (кадастровий номер :06:001:0398 площею 2,987 га); самовільно зайняту земельну ділянку площею 1,0 га (ділянка №5), яка знаходиться за межами населеного пункту с. Чернецьке Талалаївського району на території Чернецької сільської ради Талалаївського району та, згідно схеми поділу земельних часток (паїв) колишнього КСП "14 річчя Жовтня", межує з розпайованими земельними ділянками №376 (кадастровий номер :06:001:0431 площею 2,9985 га), №377 (кадастровий номер :06:001:0432 площею 2,9993 га); самовільно зайняту земельну ділянку площею 1,0 га (ділянка №6), яка знаходиться за межами населеного пункту с. Чернецьке Талалаївського району на території Чернецької сільської ради Талалаївського району та, згідно схеми поділу земельних часток (паїв) колишнього КСП "14 річчя Жовтня", межує з розпайованими земельними ділянками №565 (кадастровий номер :06:001:0625 площею 2,9267 га), №566 (кадастровий номер :06:001:0626 площею 2,9436 га); самовільно зайняту земельну ділянку площею 1,0 га (ділянка №7), яка знаходиться за межами населеного пункту с. Чернецьке Талалаївського району на території Чернецької сільської ради Талалаївського району та, згідно схеми поділу земельних часток (паїв) колишнього КСП "14 річчя Жовтня", межує з розпайованими земельними ділянками №530 (кадастровий номер :06:001:0590 площею 3,0014 га), №531 (кадастровий номер :06:001:0591 площею 3,001 га); самовільно зайняту земельну ділянку площею 1,0 га (ділянка №8), яка знаходиться за межами населеного пункту с. Чернецьке Талалаївського району на території Чернецької сільської ради Талалаївського району та, згідно схеми поділу земельних часток (паїв) колишнього КСП "14 річчя Жовтня", межує з розпайованими земельними ділянками №534 (кадастровий номер :06:001:0594 площею 3,0028 га), №535 (кадастровий номер :06:001:1606 площею 3,0027 га); самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,9 га (ділянка №9), яка знаходиться за межами населеного пункту с. Чернецьке Талалаївського району на території Чернецької сільської ради Талалаївського району та, згідно схеми поділу земельних часток (паїв) колишнього КСП "14 річчя Жовтня", межує з розпайованими земельними ділянками №538 (кадастровий номер :06:001:0598 площею 3,0019 га), №539 (кадастровий номер :06:001:0599 площею 3,0019 га); самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,8 га (ділянка №10), яка знаходиться за межами населеного пункту с. Чернецьке Талалаївського району на території Чернецької сільської ради Талалаївського району та, згідно схеми поділу земельних часток (паїв) колишнього КСП "14 річчя Жовтня", межує з розпайованими земельними ділянками №603 (кадастровий номер :06:001:0663 площею 3,0008 га), №604 (кадастровий номер :06:001:0664 площею 3,0008 га). Стягнуто з ТОВ Агрофірма "Обрій" LTD судовий збір в розмірі 1218 грн. В решті позову в частині стягнення 37575, 34 грн. шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, відмовлено. Стягнуто з Чернігівської обласної державної адміністрації судовий збір в розмірі 1827 грн.

Прокуратура міста Києва звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 04.11.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 у справі № 927/1456/14 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельних ділянок у розмірі 37 575,34 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині просить судові акти залишити без змін.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник вказує на те, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права, зокрема, порушено норми статей 43 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.125, 126, 211 Земельного кодексу України, ст. 1166 Цивільного кодексу України, неповно з'ясували обставини справи, належним чином не перевірили та не надали оцінки розрахунку розміру шкоди, нарахованої відповідно до Методики визначення розміру шкоду, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні касаційної інстанції 01.04.2015 р., представника прокуратури, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 04.06.2014-19.06.2014 посадовими особами Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області на підставі наказу Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області № 459 від 29.05.2014 та направлення № 434 від 29.05.2014 проведено планову перевірку дотримання вимог земельного законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Обрій" LTD при використанні земельних ділянок на території Талалаївського району. Складено відповідний акт перевірки № 155 від 19.06.2014, яким встановлено, що відповідачем, в порушення статей 125, 126 Земельного кодексу України, самовільно, для товарного сільськогосподарського виробництва, без наявності правовстановлюючих документів, здійснюється використання земельних ділянок історико-культурного призначення площею 9,2 га на території Чернецької сільської ради.Вказаний акт направлено генеральному директору відповідача, Сердюку В.І., який його отримав.

Під час проведення перевірки обстежено 10 земельних ділянок загальною площею 9,2 га, складено акти їх обстеження (№№40 - 49 від 19.06.2014), відповідно до яких самовільно зайняті земельні ділянки знаходяться між орендованими земельними частками (паями) громадян, що використовує Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Обрій" LTD відповідно заключених та зареєстрованих договорів оренди.

Генеральному директору ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD надано припис №000172 від 19.06.2014 про усунення виявленого порушення та складено протокол про адміністративне правопорушення №000448 від 19.06.2014.

19.06.2014 управлінням контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №73, згідно з якою Сердюк В.І. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Загальна сума шкоди, відповідно до розрахунків розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок (за межами населеного пункту), складених 19.06.2014 окремо по кожній з 10 самовільно зайнятих земельних ділянок складає 37575,34грн.

30.07.2014 на підставі наказу Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області № 692 від 15.07.2014, направлення № 656 від 15.07.2014, головним спеціалістом - державним інспектором відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель, проведено позапланову перевірку дотримання вимог земельного законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Обрій" LTD. За результатами даної перевірки складено акт перевірки №26 від 30.07.2014, відповідно до якого порушення вимог земельного законодавства щодо самовільного використання 10 ділянок історико-культурного призначення не усунуто, вимоги припису № 000172 від 19.06.2014 не виконано. Копія акту перевірки направлена генеральному директору ТОВ Агрофірма "Обрій" LTD Сердюку В.І. та отримана ним. Крім цього, Генеральному директору відповідача вручено припис №000180 від 30.07.2014 про усунення виявленого порушення та складено протокол про адміністративне правопорушення №000452 від 30.07.2014.

30.07.2014 управлінням контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 118, відповідно до якої Сердюка В.І. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 188-5 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD земельного законодавства щодо самовільного використання земельних ділянок історико-культурного призначення, не усуненням відповідних порушень відповідачем та спричиненням внаслідок цього шкоди, в результаті чого прокурор звернувся із даним позовом до суду про стягнення шкоди в розмірі 37575,34 грн. та зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняті земельні ділянки історико-культурного призначення.

В частині задоволення позовних вимог щодо звільнення ТОВ Агрофірма "Обрій" LTD самовільно зайнятих земельних ділянок, прийняті судові акти позивачем не оспорюються, а тому правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій в цій частині судом касаційної інстанції не перевіряється.

Стосовно відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача шкоди в розмірі 37 575,34 грн. колегією суддів зазначається наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заявляючи позовні вимоги про відшкодування шкоди, позивачем зазначено, що спірні земельні ділянки віднесено до земель історико-культурного призначення рішенням третьої сесії двадцять другого скликання Талалаївської районної ради народних депутатів від 25.05.1995.

Пославшись на ч. 4 ст. 2 Земельного кодексу України від 18.12.1990, чинного на момент прийняття вищевказаного рішення, відповідно до якої віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої проводилось органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення, місцевий господарський суд зазначив, що землі історико-культурного призначення не можуть передаватися у власність чи користування. Віднесення земель саме до історико-культурних на момент прийняття вищевказаного рішення можливе шляхом затвердження проекту саме землеустрою (а не роздержавлення) і з одночасним прийняттям рішення про створення об'єкту історико-культурного призначення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача шкоди в розмірі 37 575,34 грн., місцевий господарський суд, з яким повністю погодився апеляційний господарський суд, з посиланням на ст. 1172 Цивільного кодексу України, ст.10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", ст.2 Указу Президента України від 10.11.1994 № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва", наказ Держкомзему України від 15.03.1995 № 18 "Про затвердження тимчасового порядку проведення робіт по видачі державних актів колективним сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, на право колективної власності на землю", п. 3.4. Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених 15.05.1992 Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України та Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України, п. 2, п. 7 наказу Держкомзему України від 15.03.1995 №18 "Про затвердження тимчасового порядку проведення робіт по видачі державних актів колективним сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, на право колективної власності на землю" (який втратив чинність 09.04.2003), прийшов до висновку, що рішення Талалаївської районної ради народних депутатів від 25.05.1995 в частині визначення спірних земельних ділянок землями історико-культурного призначення прийняте з порушенням норм ч. 4 ст. 2 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (чинного на момент прийняття даного рішення), а тому воно не може бути прийняте в якості доказу законного віднесення спірних земельних ділянок до земель історико-культурного призначення.

Крім цього, судами зазначено про не надання позивачем інших належних доказів (рішень, прийнятих в установленому чинним на момент їх прийняття законодавством порядку) про віднесення спірних земельних ділянок до земель історико-культурного призначення та пославшись на наявну в матеріалах довідку наукового співробітника відділу археології Чернігівського історичного музею, письмові пояснення директора КП "Чернігівський науково-методичний центр охорони культурної спадщини", ч. 1 ст. 75 Земельного кодексу України від 18.12.1990, ст. 53 Земельного кодексу України від 25.10.2001, ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-ІІІ, постанову Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1760, господарські суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що позивачем також не доведено факт знаходження на спірних земельних ділянках пам'яток культурної спадщини.

Також, пославшись на ст. 12 Закону України "Про державну статистику" ч. 1 ст. 22, 97 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990, ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України від 25.10.2001, ч.ч. 1,2,4 ст.55 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 N858-IV, ч. 1 ст. 193, 194, 202 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини", ч. 2 ст. 54 чинного Земельного кодексу України від 25.10.2001, господарські суди прийшли до висновку про не доведення позивачем факту неправомірних дій відповідача у вигляді самовільного зайняття земельних ділянок саме історико-культурного призначення та факту заподіяння відповідачем шкоди державі самовільним зайняття земельних ділянок саме історико-культурного призначення з огляду на відсутність доказів створення охоронних зон навколо земельних ділянок та об"єктів, що на них знаходяться, не доведення факту визначення і можливості виступати спірних земельних ділянок саме в якості земельних ділянок історико-культурного призначення шляхом встановлення та винесення в натуру на місцевість їх меж, встановлення їх певного місця розташування та площі, і їх реєстрації саме як земельних ділянок історико-культурного призначення шляхом внесення зазначеної ідентифікуючої інформації до Державного земельного кадастру.

Судами попередніх інстанцій зазначено про те, що самовільне зайняття спірних земельних ділянок відбулося з вини держави в особі її уповноважених органів, які не віднесли законним рішенням спірні земельні ділянки саме до земель історико-культурного призначення; не внесли розташовані на цих ділянках об'єкти до Державного реєстру нерухомих пам'яток України з виготовленням облікової документації; не встановили навколо цих об'єктів та земельних ділянок, на яких ці об'єкти розташовані, охоронні зони та відповідні охоронні дошки (знаки); не ідентифікували спірні земельні ділянки шляхом встановлення та винесення в натуру на місцевість меж з встановленням відповідних межових знаків, а також встановлення їх певного місця розташування та площі, і їх реєстрації саме як земельних ділянок історико-культурного призначення шляхом внесення зазначеної ідентифікуючої інформації до Державного земельного кадастру; не ідентифікували земельні ділянки, які розпайовувалися та передавалися у власність фізичним особам, і серед яких знаходилися спірні земельні ділянки, шляхом виділення на місцевості їх меж з встановленням відповідних межових знаків.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій відмовили в задоволенні позову в частині стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, у розмірі 37 575,34 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 18 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

За приписами частини 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до частини 1 статті 20 Земельного кодексу України (в редакції, що діяв до 09.04.2011 р.) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

З 06.12.2012 р. набрали чинності зміни до частини першої статті 20 Земельного кодексу України, відповідно до яких частина перша статті 20 Земельного кодексу України доповнена другим абзацом наступного змісту: зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до частини 2 статті 20 Земельного кодексу України (редакція станом на 16.09.2009р.) зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Разом з тим, висновки господарських судів попередніх інстанції в частині відмови в стягненні шкоди є помилковими, оскільки при винесенні оскаржуваних судових актів в цій частині, в порушення вимог пункту 2 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності клопотання позивача, господарські суди вийшли за межі позовних вимог, визнали рішення Талалаївської районної ради народних депутатів від 25.05.1995 в частині визначення спірних земельних ділянок землями історико-культурного призначення таким, що прийняте з порушенням норм ч.4 ст. 2 Земельного кодексу, змінили цільове призначення земельних ділянок, що суперечить вимогам ст. 20 Земельного кодексу України, зазначили про недоведення позивачем факту знаходження на спірних земельних ділянках пам'яток культурної спадщини, тоді як позовні вимоги складались із вимог про стягнення шкоди в розмірі 37 575, 34 грн. та зобов'язання звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

Водночас, відповідно до ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно до до ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Як встановлено судами, за результатами проведеної планової перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного акту перевірки № 155 від 19.06.2014, припису №000172 від 19.06.2014 про усунення виявленого порушення, протоколу про адміністративне правопорушення №000448 від 19.06.2014, постанови про накладення адміністративного стягнення №73, за результатами проведеної 30.07.2014р. позапланової перевірки дотримання вимог земельного законодавства відповідачем, акту перевірки №26 від 30.07.2014, припису №000180 від 30.07.2014 про усунення виявленого порушення та протоколу про адміністративне правопорушення №000452 від 30.07.2014, постанови про накладення адміністративного стягнення № 118, відповідач зобов'язаний був звільнити спірні ділянки, однак, в порушення вимог чинного законодавства, відповідач не виконав приписів про усунення виявлених правопорушень та продовжував безпідставно використовувати зазначені ділянки.

Також, судами встановлено, що за даними відділу Держземагентсва у Талалаївському районі ТОВ Агрофірма "Обрій "LTD не орендує землі історико-культурного призначення на території Чернецької сільської ради Талалаївського району. Відповідно до форми 6-ЗЕМ землі історико-культурного призначення на території Чернецької сільської ради знаходяться в землях запасу (шифр 94) за межами населеного пункту.

Колегією суддів зазначається, що відповідно до п.3.1 наказу Державного агентства земельних ресурсів України та Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 12.09.2007 №110 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007р. №963» підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне провадження, які підтверджують факт вчинення правопорушення, а саме: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; протокол про адміністративне правопорушення; припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства); акт обстеження земельної ділянки.

Отже, підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок є вказані документи в їх сукупності.

Матеріали справи містять відповідні копії матеріалів справи про адміністративне провадження, які підтверджують факт вчинення правопорушення (актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протоколів про адміністративне правопорушення; приписів (з вимогою усунення порушення земельного законодавства); актів обстеження земельної ділянки).

Розрахунок розміру збитків, завданих позивачу внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, Державною інспекцією сільського господарства в Чернівецькій області проведено на підставі актів перевірки та обстеження земельних ділянок, викопіровки зі схем земельних часток (паїв) колишнього КСП "14 річчя Жовтня" та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу" від 25.07.2007 року № 963, та застосовано коефіцієнт за формулою, з урахуванням історико-культурного призначення спірної земельної ділянки.

Вирішуючи цей спір, необхідно брати до уваги загальні положення статті 22, глави 82 Цивільного Кодексу України.

Так, згідно зі статтею 22 Цивільного Кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 Цивільного Кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 Цивільного Кодексу України.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збитків, завданих незаконним самовільним використанням земельних ділянок історико-культурного призначення загальною площею 9,2 га на території сільської ради Талалаївського району Чернігівської області у розмірі 37 575, 34 грн. підлягають задоволенню.

Відтак, не можна вважати, що судами попередніх інстанцій дотримано вимог, передбачених статтями 43, 84 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи на підставі встановлених обставин справи і доказів, які були предметом дослідження і оцінки судом, та повного і послідовного викладення рішення.

Відповідно до статті 1115 Господарського процесуального кодексу України у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням. Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (стаття 1117 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, судами попередніх інстанцій була дана неправильна юридична оцінка обставинам у даній справі, у зв'язку з чим колегія суддів Вищого господарського суду України, беручи до уваги доводи, викладені в касаційній скарзі, вважає, що оскаржувані судові рішення в частині їх оскарження підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову в частині стягнення шкоди в розмірі 37575,34грн. в порядку пункту 2 частини 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України. Крім цього, враховуючи помилковість обґрунтувань, викладених в мотивувальній частині спірних рішення та постанови, Вищий господарський суд України залишає без змін резолютивні частини спірних судових актів в оскаржуваній частині та приходить до висновку про необхідність зміни їх мотивувальної частини, виклавши останню в редакції даної постанови.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Керуючись статтями 49, 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Прокуратури міста Києва задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 та рішення господарського суду Чернігівської області від 04.11.2014 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди в розмірі 37 575, 34 грн. скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 у справі № 927/1456/14 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Обрій" LTD (вул. Науменка, 42, с. Харкове, Талалаївський район, Чернігівська область, 17270, ідентифікаційний код 30148071, р/р 3 ПАТ "Мегабанк", МФО 351629) на користь Чернігівської обласної державної адміністрації 37575 (тридцять сім тисяч п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 34 коп. шкоди спричиненої внаслідок самовільно зайнятої земельної ділянки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Обрій" LTD (вул. Науменка, 42, с. Харкове, Талалаївський район, Чернігівська область, 17270, ідентифікаційний код 30148071, р/р 3 ПАТ "Мегабанк", МФО 351629) в доход державного бюджету 913 (дев'ятсот тринадцять грн.) 50 коп. судового збору за розгляд касаційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Обрій" LTD (вул. Науменка, 42, с. Харкове, Талалаївський район, Чернігівська область, 17270, ідентифікаційний код 30148071, р/р 3 ПАТ "Мегабанк", МФО 351629) на користь Чернігівської обласної державної адміністрації 913 (дев'ятсот тринадцять грн.) 50 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Обрій" LTD (вул. Науменка, 42, с. Харкове, Талалаївський район, Чернігівська область, 17270, ідентифікаційний код 30148071, р/р 3 ПАТ "Мегабанк", МФО 351629) на користь Чернігівської обласної державної адміністрації 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. судового збору за розгляд майнової позовної вимоги в господарському суді Чернігівської області.

Видачу відповідних наказів доручити господарському суду Чернігівської області.

Головуючий суддя В. Корсак

Судді М. Данилова

Т. Данилова