КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа№ 910/24559/14
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача:Севериненко В.А. представник;

Від відповідача: Тодеряк В.М. представник;

Від Військового прокурора Київського гарнізону Центрального регіону України: не з"явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Севастопольмарінсервіс

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015

у справі № 910/24559/14 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Севастопольмарінсервіс
до Міністерства оборони України

за участю Військового прокурора Київського гарнізону Центрального регіону України

про стягнення 662 529, 90 грн

ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю Севастопольмарінсервіс звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 662 529,90 грн. збитків (з урахуванням уточнень).

В процесі розгляду справи судом першої інстанції до участі у справі відповідно до вимог ст. 29 Господарського процесуального кодексу України вступив Військовий прокурор Київського гарнізону Центрального регіону України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Севастопольмарінсервіс звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції по цій справі скасувати, постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Севастопольмарінсервіс у справі № 910/24559/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Севастопольмарінсервіс прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 02.04.2015.

02.04.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Також Відповідач просить застосувати позовну давність до вимог даного спору.

Колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаних клопотань з підстав, які будуть наведені в мотивувальній частині постанови.

В судовому засіданні 02.04.2015 представники позивача та відповідача надали свої пояснення по справі.

Представник Військового прокурора Київського гарнізону Центрального регіону України в судове засідання, призначене на 02.04.2015, не з"явився, причини неявки суду невідомі.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення представника прокуратури про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника прокуратури.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.08.2004 між Відповідачем (Міністерство) в особі директора Департаменту капітального будівництва та управління фондами Міністерства оборони України Веліжанського Сергія Костянтиновича, який діяв на підставі довіреності Міністерства оборони України № 220/1658 від 03.08.2004, з одного боку, та Позивачем (Товариство) в особі директора Кліменко Вадима Вадимовича, діючого на підставі Статуту, з іншого боку, було укладено Попередній договір № 03104, за умовами якого сторони приймають на себе зобов`язання, у строк встановлений п. 5.3 цього договору, укласти між собою відповідний договір міни нерухомого військового майна на квартири (житло) дія військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей (Основний договір), на умовах, визначених Попереднім договором.

Сторони погодили (розділ 2 Попереднього договору), що за Основним договором Міністерство мас передати у власність Товариству перелічене в Попередньому договорі нерухоме військове майно, а Товариство натомість має передати у власність держави, в оперативне управління Міністерства квартири (житло) для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей - квартири, умови визначення характеристик, параметрів, кількості тощо, яких встановлені у Попередньому договорі.

Розділом 3 Попереднього договору сторони погодили порядок (процедуру) укладення Основного договору, та які кожні зі сторін дії має вчинити, що передують його укладенню, а у розділі 5 цього договору (строк укладання та виконання Основного договору) погодили, що всі дії та заходи, перелічені у п. 3.1, 3.2 та 3.3, цього Договору мають бути здійснені Сторонами до моменту укладання Основного договору, та сторони зобов`язуються укласти Основний договір на протязі 2х тижнів з останнього дня здійснення однієї із Сторін зобов`язань, передбачених п. 3.1.1 та п. 3.2.1 Попереднього договору. Для укладання Основного договору Товариство зобов`язується направити Міністерству відповідний проект Основного договору не пізніше строку визначеного у п. 5.1 цього Договору.

У розділі 4 Попереднього договору сторони погодили, що виконання Основного договору здійснюється Сторонами шляхом передачі Міністерством Нерухомості у власність Товариства, та відповідно, передачі Товариством, Квартир у державну власність та в оперативне управлінню Міністерства, з оформленням при ньому відповідних актів приймання-передачі.

Товариство має право розпочати передачу Квартир після підписання цього Договору, з оформленням при цьому відповідних актів приймання-передачі, та разом з цим Товариство набуває право власності на Нерухомість, а Квартири стають власністю держали, з моменту державної реєстрації Основного договору відповідно до вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України.

Позовні вимоги про стягнення з Відповідача (Міністерства) збитків у вигляді 662 529,90 грн. вартості квартир, Позивач обґрунтовує тим, що придбавши дві квартири у м. Очаків, Миколаївської області (копії договорів купівлі-продажу від 2004 року залучені до справи) та передавши їх за актами прийому-передачі від 12 та 13 серпня 2004 року Відповідачу, останній Основний договір з Позивачем так і не уклав, проте квартирами розпорядився як своєю власністю роздавши їх військовослужбовцям, які ці квартири приватизували, тому Відповідач просить стягнути з Позивача, як з особи, яка ухилилась від виконання свого обов`язку укласти Основний договір (передати військове майно), вартість переданих Позивачем на виконання Попереднього договору квартир, як збитків.

Статтею 635 Цивільного кодексу України унормовано, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно зі ст. 182 Господарськогокодексу України за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором. Зобов`язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні.

Доказів здійснення сторонами зобов`язань, передбачених п. 3.1.1 та п. 3.2.1 Попереднього договору відповідно кожною з зобов`язаних сторін, та після виконання яких сторони зобов`язалися укласти Основний договір на протязі 2х тижнів, матеріали справи не містять, так само як не містять доказів направлення проекту Основного договору в Міністерство, таким чином колегія суддів приходить до висновку, що Попередній договір припинив свою дію в силу закону.

Протиправного ухилення Відповідача від укладення Основного договору, а отже його обов`язку відшкодувати завдані цим збитки, матеріали справи також не містять.

Також Позивачем не доведено перед судом факту розірвання або визнаним недійсним Попереднього договору, та отже виникнення у сторін обов`язку відшкодувати безпідставно збережене за правочином.

В своїй апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що 12-го та 13-го серпня 2004 року, на виконання п.4.2 Попередніх договорів, між сторонами були укладені відповідні Акти приймання-передачі вищезгаданих квартир. Таким чином, з моменту передачі квартир за цими Актами приймання-передачі, вони вибули з володіння позивача і набули статус військового майна.

Як зазначалось раніше, 02.04.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Згідно зі ст.99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

Як вбачається з вказаного клопотання представника позивача, останній просить витребувати з відповідних установ наступні докази, а саме:

1. з Комунального підприємства Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації :

довідку про право власності на спірні квартири, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та м. Очаків, вул. Бузька (Бугкськая), 6.98/2, кв.30 (далі - «спірні квартири»),

також інформаційну довідку з реєстру прав власності на нерухоме майно, щодо вказаних квартир;

належним чином засвідчені копії документів, що знаходяться у КП «ММ БТІ», на підставі яких був здійснений перехід права власності на спірні квартири від Позивача до третіх осіб.

2. з Очаківської міської ради:

належним чином засвідчені копії рішення № 609 та №540 Виконавчого комітету Очаківської міської ради, а також всі інших документів житлової справи, що стали підставою передання спірних квартир третім особам - сім`ям військовослужбовців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , або іншим особам.

3. з Міністерства оборони України:

належним чином засвідчені копія положення на підставі якого діяла житлова комісія військової частини НОМЕР_1 . а також повноваження командира військової частини НОМЕР_1 - капітану 1 рангу ОСОБА_3 ,

належним чином засвідчені копія протоколу № 26 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 20 лютого 2005р., а також всі інші документи житлової справи, на підставі яких спірні квартири були виділені військовослужбовцям капітану З ранга ОСОБА_1 та підполковнику ОСОБА_2 .

Задоволення вказаного клопотання, на думку представника позивача, надасть можливість підтвердити доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, в тому числі щодо фактичного схвалення Міністерством оборони України підписання Актів прийому-передачі квартир.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Обґрунтовуючи неможливість подання доказів суду першої інстанції, особа, яка бажає подати нові докази, має довести обставини, що об`єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Відповідно до частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Матеріали справи свідчать про те, що вказане клопотання представником позивача в процесі розгляду справи судом першої інстанції не заявлялось.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, оскільки як вбачається з матеріалів справи, Позивачем не доведено передання квартир за актами прийому-передачі від 12 та 13 серпня 2004 року державі Україна в особі Відповідача, оскільки не доведено, що особа, яка підписала вищевказані акти (командир військової частини НОМЕР_2 ) був уповноважений відповідною довіреністю від імені Міністерства оборони України приймати ці квартири в державну власність, а за посадою таких повноважень командиру військової частини не надано. Позивачем протилежного доведено не було. З аналогічних підстав, вищенаведені доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не беруться колегією суддів до уваги.

Відповідачем уповноваження командира військової частини НОМЕР_2 на підписання актів заперечується, та доказів прийняття вищевказаних двох квартир до державної власності в особі Міністерства оборони України матеріали справи не містять, та натомість з наданих довідок квартирно-експлуатаційним управлінням ЗСУ та департаментом фінансів МОУ вбачається, що акти прийому-передачі від 12 та 13 серпня 2004 року до них не надходили та ними не реєструвались.

При цьому, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Доказів схвалення Міністерством оборони України підписання актів прийому-передачі від 12 та 13 серпня 2004 року командиром військової частини НОМЕР_2 матеріали справи не містять, так само Позивачем не доведено обґрунтованості підстав, з яких він не перевірив наявність у командира військової частини НОМЕР_2 повноважень на підписання актів та був упевнений, що вони в наявності, зокрема з огляду, що Попередній договір було підписано іншою особою від імені Міністерства оборони України директором Департаменту капітального будівництва та управління фондами.

Враховуючи викладені обставини та недоведеність обґрунтованості зазначених позивачем обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Клопотання Відповідача про застосування позовної давності залишається колегією суддів без розгляду, оскільки за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тоді як в даному випадку порушення Відповідачем прав Позивача останнім не доведено.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Севастопольмарінсервіс залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 у справі № 910/24559/14 залишити без задоволення.

Матеріали справи № 910/24559/14 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко