ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2015 р. Справа № 921/1142/14-г/9

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П. Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Заліщики

Тернопільської області

на рішення господарського суду Тернопільської

області від 09.12.2014р.

у справі № 921/1142/14-г/9

за позовом Товстенської селищної ради смт.Товсте

Заліщицький район Тернопільської

області

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Заліщики

Тернопільської області

про витребування майна з чужого

незаконного володіння.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 09.12.2014 р. (суддя В.Л.Гевко) позов задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння у ФОП ОСОБА_1 на користь Товстенської селищної ради майно - нежитлове приміщення першого поверху магазин, згідно інвентарної справи по літ. "А", а саме №2-1 торгового приміщення, загальною площею 148,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке належить органу місцевого самоврядування в особі Товстенської селищної ради на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2013р. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь Товстенської селищної ради 1218,00 грн. судового збору.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якому просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким відмовити у позові. В своїй апеляційній скарзі скаржник посилається загалом на те, що позивач обрав невірний спосіб захисту свого права, оскільки ст.387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Натомість, він як орендар користувався майном на підставі договору оренди.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує загалом тим, що голова Товстенської селищної ради звернувся до правоохоронних органів з проханням прийняти міри з метою звільнення відповідачем приміщення, відшкодування збитків завданих шляхом використання даного приміщення понад 3 місяці після спливу терміну оренди та погашення заборгованості за спожиту електроенергію. Внаслідок цього, відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.186 КпАП Україи, шляхом винесення постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Товстенської селищної ради від 04.08.2014 р. про стягнення штрафу у розмірі 85грн.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, причини неявки суд не повідомили.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справи без участі представників сторін за наявними в справі документами, враховуючи положення ст.75 ГПК України.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 01.11.2013 р. між Товстенською селищною радою в особі селищного голови Демковича Романа Ярославовича, який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування», рішення сесії селищної ради від 16.11.2010р. та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна № 4, що належить до комунальної власності територіальної громади селища Товсте.

Відповідно до даного договору, Товстенська селищна рада передає орендарю в строкове платне користування приміщення першого поверху нежилого приміщення, згідно інвентарної справи літера «А», а саме № 2-1 торгове приміщення, загальною площею 148,5 кв.м. магазину, що знаходиться на балансі Товстенської селищної ради, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, згідно з актом прийому - передачі майна від 1.11.2013 р.

Згідно п.п.1.2., 2.1, 2.2, 2.3, 6.10, 8.1 вказаного договору, майно передається в оренду для здійснення роздрібної торгівлі.

Договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення сторонами домовленості з усіх його істотних умов і підписання ними тексту договору. Початок перебігу терміну дії договору та настання обов'язку сплати орендарем орендної плати починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається Товстенська селищна рада, а орендар користується ним протягом строку оренди.

У разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу - Товстенській селищній раді Заліщицького району.

Орендар повертає майно за актом приймання-передачі, що підписується орендарем, орендодавцем та балансоутримувачем.

Майно вважається поверненим з моменту підписання акта приймання-передачі.

У разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язаний повернути орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Договір укладено строком на 5 місяців, що діє від 01.11.2013 р. до 31.03.2014 р.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що об'єкт оренди був переданий орендодавцем орендарю згідно акту приймання - передачі 01.11.2013 р.

У зв'язку з тим, що договір закінчився 31.03.2014 р., відповідач ПП ОСОБА_1 звернувся до Товстенської селищної ради із заявою про продовження договору оренди. Дана заява була розглянута та прийнято рішення про відмову відповідачу у продовженні договору оренди.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2014 р. голова Товстенської селищної ради Демкович Р.Я. звернувся до Заліщицького РВ УМВС України в Тернопільській області із заявою про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ст. 191 ч.1 КК України - привласнення майна, яке було ввірене особі чи перебувало в його віданні.

На підставі вказаного звернення, правоохоронними органами була проведена перевірка та було встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу будь-якого злочину, а мають місце цивільно-правові відносини, які необхідно вирішувати в порядку господарського судочинства, а тому підстав для внесення відомостей в ЄРДР та початку розслідування не має. Висновок Заліщицького РВ УМВС від 27.06.2014р. долучено до матеріалів справи.

В подальшому, 18.06.2014 р. голова Товстенської селищно ради Демкович Р.Я. звернувся повторно до правоохоронних органів з проханням негайно прийняти міри до ФОП ОСОБА_1 з метою звільнення ним приміщення по АДРЕСА_1, відшкодування даною особою збитків завданих шляхом використання даного приміщення понад 3 місяці після спливу терміну оренди та погашення заборгованості за спожиту електроенергію.

На підставі даного звернення відповідача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 186 КпАП України, шляхом винесення постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Товстенської селищної ради від 4.08.2014 р. на ім'я ОСОБА_1 про стягнення штрафу у розмірі 85 грн.

Відповідач по справі відмовився добровільно сплачувати штраф у розмірі 85 грн., а тому, 28.08.2014 р. державною виконавчою службою Заліщицького районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження та винесена постанова серії ВП № 44530905 - на ім'я ОСОБА_1 та дані кошти були стягнуті у примусовому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок, що такі дії Товстенської селищної ради є достатніми для того, щоб вважати, що майно знаходиться у відповідача незаконно та без відповідної правової підстави, що стало підставою звернення позивача до суду з позовною вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Однак, такий висновок суду є помилковим, з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналогічні способи захисту порушеного права передбачено і ст. 20 ГК України, згідно ч.2 якої передбачено, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

При розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідачем у справах цієї категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором.

Під час розгляду вимог про витребування майна у його набувача мають бути враховані всі умови, передбачені ст. 388 ЦК України, а саме: 1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним; 4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав; 5) між позивачем і відповідачем мають бути відсутні договірні відносини, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов'язально-правових способів.

Разом з тим, необхідно розмежовувати захист права власності шляхом подання віндикаційного позову та невиконання чи виконання з порушенням умов договірного зобов'язання.

Судова колегія звертає увагу на те, що наявність між сторонами зобов'язальних правовідносин виключає можливість пред'явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки передання майна в користування особі, яка зобов'язалась повернути це майно після закінчення строку, на який воно передане, але не виконує цього обов'язку, базується на умовах укладеного між сторонами договору та регулюється відповідно розд. III кн. 5 ЦК. Майно, передане власником іншій особі у володіння або користування за договором між ними, не може вважатися таким, що вибуло з володіння власника не з його волі (Позиція Верховного Суду України, викладена у Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ).

Таким чином, оскільки між сторонами був укладений договір оренди, згідно п.2.3 якого, майно вважається поверненим з моменту підписання акта приймання-передачі.

Отже, у даному випадку має місце невиконання орендарем п.2.3 договору оренди щодо повернення орендованого майна, а не позадоговірні зобов'язання, де захист порушеного права здійснюється шляхом подання віндикаційного позову. Варто також зазначити, що належним способом захисту у спірній ситуації є повернення орендованого майна або усунення перешкод у користуванні майном.

Що стосується посилань суду першої інстанції на правову позицію Вищого господарського суду України, викладену у постановах, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

У постанові від 13.08.2014 р. у справі №902/540/13 предмет позову є усунення перешкод у користуванні майном, тобто, негаторний позов, натомість у спірній ситуації має місце віндикаційний позов. Відтак, це два різних способи захисту: віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого не власника, а усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов) - це позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння.

Що стосується наведеної місцевим господарським судом постанови від 29.01.2014 р. у справі №913/1802/13, то така дійсно передбачає можливість витребування майна з чужого незаконного володіння за наявності договірних відносин між сторонами та ґрунтується на тому, що оскільки договір припинив свою дію, договірні відносини відсутні. Однак, вказана позиція суперечить вищенаведеній правовій позиції Верховного Суду України та носить рекомендаційний характер.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові.

При зміні чи скасуванні рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд проводить новий розподіл судових витрат на підставі ст.49 ГПК України. Таким чином, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Заліщики Тернопільської області задовольнити.

2. Рішення господарського суду Тернопільської області від 09.12.2014 р. у справі №921/1142/14-г/9 скасувати. Прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

3. Стягнути з Товстенської селещної ради (48630 смт.Товсте Тернопільської області, вул.Українська, 84, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_2, ідент. код НОМЕР_1) 609,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Господарському суду Тернопільської області видати наказ на виконання даної постанови.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи скерувати до господарського суду Тернопільської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.04.2015 р.

Головуючий суддя Матущак О.І.

Судді Дубник О.П.

Скрипчук О.С.