УХВАЛА

про повернення позовної заяви

06.04.2015Справа № 910/8172/15-г

Суддя Отрош І.М., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт Ф"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

01.04.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт Ф" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про зобов'язання вчинити дії.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд прийшов до висновку щодо необхідності повернення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Статтею 57 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік документів, що подаються до позовної заяви, зокрема в п. 3 ч. 1 цієї статті вказано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі

Таким чином, з 01.01.2015 розмір судового збору за подання до господарського суду позовних заяв немайнового характеру становить 1218 грн., а за подання позовних заяв майнового характеру - не менше 1827 грн., та не більше 73080 грн.

Так, предметом поданого позову є зобов'язання відповідача, у відповідності до укладеного з позивачем Договором № 2600.7.0.120347.01 на розрахунково-касове обслуговування від 01.08.2008, виконати подані позивачем платіжні доручення, внаслідок чого з відкритого в установі банку (відповідача) рахунку позивача будуть перераховані певні (наведені в платіжних дорученнях) суми грошових коштів. Тобто, фактично позивачем подано позов на захист його майнового інтересу, що полягає у відновленні порушеного права на вільне володіння та розпорядження належним позивачу майном, яким, в розумінні статей 177, 190 Цивільного кодексу України, є грошові кошти.

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться тільки ті, вимоги по яким не підлягають вартісній оцінці.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15.

Відтак, заявлені позовні вимоги направлені на захист майнового інтересу позивача, підлягають вартісній оцінці (по відношенню до сум грошових коштів, які позивач просить перерахувати), та отже є майновими вимогами, і тому судовий збір, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання даного позову має справлятися у відсотковому співвідношенні до ціни позову, та згідно встановлених законом граничних розмірів.

Враховуючи викладене, при зверненні з позовом до суду, позивач повинен був сплатити судовий збір за подання позову майнового характеру.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд зобов'язати відповідача виконати платіжні доручення № 168 на суму 1810,00 дол. США, № 169 на суму 5347,00 дол. США, № 170 на суму 10000,00 дол. США, № 170/1 на суму 10000,00 дол. США, № 170/2 на суму 10000,00 дол. США, № 170/3 на суму 10000,00 дол. США, № 170/4 на суму 3000,00 дол. США, № 170/5 на суму 4127,00 дол. США, № 171 на суму 8035,00 дол. США та № 172 на суму 4410,00 дол. США, що разом становить 56729,00 дол. США.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Згідно з п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", абзацом другим частини першої статті 6 Закону передбачено порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті. За змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті) й визначається сума судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачується раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац другий частини першої статті 6 Закону).

У якості доказу сплати судового збору у встановленому законом розмірі, позивачем подано до суду платіжне доручення № 1187 від 12.03.2015 про сплату грошових коштів у розмірі 1218 грн. 00 коп.

Однак, зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги офіційний курс гривні по відношенню до долара США станом на 12.03.2015 (1 дол. США = 21,55 грн.), суд дійшов висновку, що розмір судового збору, який мав бути сплачений позивачем, становить 24450 грн. 20 коп. (56729,00 дол. США * 21,55 грн. * 2%).

Таким чином, позивачем недоплачено судовий збір у розмірі 23232 грн. 20 коп. (24450,20 - 1218,00 = 23232,20) (у випадку сплати 12.03.2015).

З огляду на викладене, позивачем не надано належних доказів сплати судового збору у встановленому розмірі.

Крім того, суд дійшов висновку щодо необхідності повернення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 6 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України - не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Статтею 57 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік документів, що подаються до позовної заяви, зокрема в пункті 2 частини 1 цієї статті вказано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Судом встановлено, що у якості доказу направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до ней документів позивачем надано опис вкладення у ційнний лист та фіскальни чек № 0161.

Однак, на вказаному описі вкладення у цінний лист та фіскальному чеку відділенням поштового зв'язку зазначена дата здійснення поштової операції - 13.03.2015, тоді як позовна заява, подана до суду, датована 01.04.2015, у зв'язку з чим суд не може дійти однозначного висновку, що відповідачу була направлена копія саме тієї позовної заяви, яка подана до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не подано належних доказів надсилання відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п.п. 4,6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву та додані до неї матеріали повернути без розгляду.

Суддя І.М. Отрош