ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Справа № 918/1471/14

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Попікової О.В.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2015р. (головуючий суддя Коломис В.В., судді Огороднік К.М., Тимошенко О.М.)
та на рішенняГосподарського суду Рівненської області від 03.11.2014 р. (суддя Андрійчук О.В.)
у справі№ 918/1471/14 Господарського суду Рівненської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку № 35 по вул. Струтинської в м. Рівне "Терен"
простягнення в сумі 37.255,15 грн.,

за участю представників
позивачане з'явились,
відповідачівне з'явились,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 03.11.2014 р. у справі №918/1471/14, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 р., позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №35 по вул. Струтинської в м. Рівне "Терен" про стягнення в сумі 37.255,15 грн. задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 2.521,52 грн. 3% річних, 5.831,50 грн. інфляційних, 5.000,00 грн. пені, 871,30 грн. судового збору. В задоволенні позову в частині стягнення 19.378,30 грн. основного боргу, 4.440,18 грн. пені, 10,88 грн. - 3% річних та 72,78 грн. інфляційних відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою частково, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати в частині відмови у стягненні 4.440,18 грн. пені, в оскарженій частині прийняти нове рішення, яким стягнути позов задовольнити.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій в частині відмови у стягнення пені частково було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, зокрема ст. 233 ГК України, ст.ст. 549-552 ЦК України, та процесуального права, зокрема ст.ст. 4-2, 43 ГПК України. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом було неправомірно зменшено розмір заявленої до стягнення штрафної санкції, оскільки судом не було враховано інтересів позивача, не зазначено доказів, на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру пені. Також на думку скаржника, при вирішенні питання про зменшення неустойки судами не було об'єктивно оцінено чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причин неналежного виконання зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники сторін не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 28.12.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач/продавець) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку №35 по вул. Струтинської в м. Рівне "Терен" (відповідач/покупець) був укладений договір №13/2560-ТЕ-28 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець в свою чергу зобов'язувався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

Договір, відповідно до п. 11.1, набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Пунктом 2.1 договору сторони узгодили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. газ обсягом до 233 тис. куб. м, у тому числі по датах місяців кварталів. Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Як визначено сторонами в п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженими представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Сторони в п. п. 5.1-5.3, 5.5 договору узгодили, що ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ). Ціна за 1 000 куб. м природного газу становить 1.091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м природного газу - 1.091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1.309,20 грн. У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію. Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 254.203,00 грн., крім того ПДВ - 50.840,60 грн., разом з ПДВ - 305.043,60 грн.

Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовим коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

У пункті 6.3 договору сторонами передбачено, що у платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково вказувати номер та дату договору, призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за даним договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди за даним договором, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 договору останній у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Оскільки між сторонами у справі склались господарські правовідносини, то за змістом ст. ст. 173, 193 ГК України, ст. ст. 525, 536 ЦК України угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк.

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" відповідач як споживач зобов'язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

Судами встановлено, що на виконання умов договору позивач протягом січня-грудня 2013 року передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 115,839 куб. м газу на загальну суму 151.656,43 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 р. на суму 34.767,11 грн., від 28.02.2013 р. на суму 28.044,37 грн., від 31.03.2013 р. на суму 32.030,89 грн., від 30.04.2013 р. на суму 10.935,76 грн., від 31.10.2013 р. на суму 7.317,12 грн., від 30.11.2013р. на суму 14.872,51 грн., від 31.12.2013 р. на суму 23.688,67 грн.

Однак відповідач в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань оплату за газ здійснив частково на суму 132.278,13 грн., що в свою чергу підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

При цьому судами попередніх інстанцій із наявних в матеріалах справи банківських виписок встановлено, що сума основного боргу в розмірі 19.378,30 грн., яка заявлена до стягнення, сплачена відповідачем 29.08.2014 р.

Припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Зважаючи, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення основного боргу в розмірі 19.378,30 грн. 13.10.2014 р., що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, в той час як вказана заборгованість сплачена відповідачем 29.08.2014 р., тобто до порушення провадження у справі, місцевий господарський суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення основного боргу.

Разом з тим за неналежне виконання грошових зобов'язань з оплати поставленого газу позивачем заявлено до стягнення суму нарахованих та несплачених пені в розмірі 9.440,18 грн., 3% річних в розмірі 2.532,40 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5.904,28 грн.

За наявності прострочення відповідачем виконання зобов'язання судами правомірно, з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягнуто на користь позивача 2.521,52 грн. відсотків річних та 5.831,50 грн. інфляційних нарахувань.

При цьому у стягненні 10,88 грн. 3% річних та 72,78 грн. інфляційних судом вірно відмовлено, з урахуванням неправомірного здійснення позивачем нарахування відсотків річних на суму заборгованості також за дні фактичної її сплати.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Положеннями ч. 1 ст. 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Оскільки судами попередніх інстанцій встановлено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 549, 551, п. 3 ст. 611 ЦК України, п. 7.2 договору, передбачена майнова відповідальність, суди частково задовольнили вимоги про стягнення пені, при цьому, користуючись правом, передбаченим ч. 3 ст. 83 ГПК України, зменшивши її розмір до 5.000,00 грн.

Стосовно доводів скаржника щодо неправомірного визначення місцевим господарським судом розміру пені колегія суддів зазначає таке.

Право суду зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій передбачено законодавством, зокрема ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 83 ГПК України.

Але необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

У пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як відзначено апеляційним господарським судом, матеріалами справи підтверджується, що при вирішенні клопотання про зменшення розміру пені суд першої інстанції перевірив всі доводи сторін і врахував всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

При цьому місцевим судом при зменшення розміру пені обґрунтовано взято до уваги ступінь виконання основного зобов'язання (на момент звернення до суду виконане в повному обсязі), а також досліджено докази несвоєчасності сплати, що була зумовлена неналежним виконанням мешканцями ОСББ своїх зобов'язань з оплати вартості теплової енергії; обставини щодо вжиття відповідачем заходів щодо стягнення з боржників заборгованості за спожите теплопостачання, а відтак щодо виконання зобов'язань перед позивачем за договором, про що свідчать виконавчі листи, видані Рівненським міським судом.

Разом з тим судами попередніх інстанцій враховано, що пеня, стягнута у даній справі, буде розподілена між усіма членами відповідача, у тому числі тими, які належним чином виконують свої зобов'язання зі сплати виставлених рахунків.

Таким чином, судами правильно застосовано положення ст.551 ЦК України та ст. 233 ГК України, враховано інтереси сторін, ступінь виконання зобов'язання, причини його неналежного виконання та зроблено вірний висновок про можливість зменшення розміру заявлених штрафних санкцій з 9.440,18 грн. до 5.000,00 грн.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок місцевого та апеляційного судів про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановлених у справі рішення місцевого суду та постанови апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 03.11.2014 р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 р у справі № 918/1471/14 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
О.В. Попікова