ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р.Справа № 916/295/15-г

Господарський суд Одеської області
У складі судді Желєзної С.П.
Секретаря судових засідань Скоробрух Т.В.
За участю представників сторін:
Від позивача: Ткачук В.В. за довіреністю № 4124 від 03.11.2014р.

Від відповідача: не з`явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства „Укртелеком в особі філії „Дирекція первинної мережі публічного акціонерного товариства „Укртелеком до військової частини НОМЕР_1 про стягнення 18 506,85 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство „Укртелеком в особі філії „Дирекція первинної мережі публічного акціонерного товариства „Укртелеком (далі по тексту ПАТ „Укртелеком) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості в загальному розмірі 18 506,85 грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 17 289,30 грн., збитків від інфляції в сумі 878,30 грн., трьох відсотків річних в сумі 64,23 грн. та пені в сумі 275,02 грн. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором № 242-8 від 11.06.2013р. на технічне обслуговування технічних засобів телекомунікацій і споруд електрозв`язку військової частини НОМЕР_1 щодо своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих позивачем послуг.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень суду під розписку, однак жодного разу його повноважний представник в судові засідання по даній справі не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов військовою частиною НОМЕР_1 подано не було, у зв`язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

11.06.2013р. між ПАТ „Укртелеком (Виконавець) та військової частиною НОМЕР_1 (Замовник) було укладено договорів № 242-8 на технічне обслуговування технічних засобів телекомунікацій і споруд електрозв`язку військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту договір № 242-8 від 11.06.2013р.), у відповідності до умов якого Виконавець надає телекомунікаційні послуги з технічного обслуговування технічних засобів телекомунікацій і споруд електрозв`язку Замовника, які зазначені в додатку 1 до цього договору, згідно з паспортом (паспортами), що є додатком 2 до договору, а Замовник оплачує надані послуги. Згідно з умовами п.п. 9.1, 9.3 даного договору, його було укладено терміном до 31.12.2013р. При цьому, якщо за місяць до закінчення дії договору жодна із сторін не заявить про його припинення, дія договору вважається продовженою на наступний рік на тих самих умовах.

Підписанням акту, який є додатком № 1 до договору № 242-8 від 11.06.2013р., сторонами було зафіксовано передачу Замовником та прийняття Виконавцем технічних засобів телекомунікацій і споруд електрозв`язку. Підписанням додатку № 2 до вказаного договору сторонами було погоджено паспорт траси підземної кабельної лінії і обладнання зв`язку військової частини НОМЕР_1 , переданих на технічне обслуговування, станом на 01.01.2013р.

За умовами договору № 242-8 від 11.06.2013р. Виконавець зобов`язався виконувати роботи з технічного обслуговування технічних засобів телекомунікацій і споруд електрозв`язку Замовника згідно з Правилами технічної експлуатації первинної мережі ЄНСЗ України, КНД 45-112-99, КНД-45-162-2000, а саме проводити: профілактично-технічне обслуговування; контрольно-коригувальне технічне обслуговування; планові та позапланові ремонтно-налагоджувальні роботи; контрольні вимірювання.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
За твердженнями позивача, які не були спростовані в установленому законом порядку з боку військової частини НОМЕР_1 , на виконання умов договору № 242-8 від 11.06.2013р. позивачем протягом періоду з серпня по грудень 2014р. надавались послуги, передбачені даним договором. Акти виконаних робіт за спірний період направлялись на адресу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується відповідними описами вкладення /а.с. 39-43, зворотній бік/, проте не були повернуті відповідачем. За переконанням суду, наведені обставини, з урахуванням змісту договору № 242-8 від 11.06.2013р., свідчать про належне виконання позивачем власних зобов`язань у спірних правовідносинах.

Згідно з п. 3.1 договору № 242-8 від 11.06.2013р. розрахунки за технічне обслуговування технічних засобів телекомунікацій і споруд електрозв`язку Замовника проводяться щомісячно до 20 числа місяця, що наступає за звітним, на підставі актів виконаних робіт та рахунків ПАТ „Укртелеком, виставлених до 5 числа місяця, що настає за звітним. Розрахунок вартості послуг за місяць наведений у додаток № 3 до цього договору і становить 3 457,86 грн., у тому числі ПДВ 576,31 грн.

Як свідчать матеріали справи /а.с. 39-43/, з метою отримання плати за надані протягом періоду з серпня по грудень 2014 року включно послуги позивачем було направлено на адресу рахунки на загальну суму 17 289,30 грн., які не були оплачені з боку військової частини НОМЕР_1 .

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення прийнятих на себе за договором № 242-8 від 11.06.2013р. зобов`язань, військовою частиною НОМЕР_1 не було оплачено виставлені позивачем рахунки за послуги, надані протягом періоду серпня грудня 2014 року, внаслідок чого у військової частини НОМЕР_1 утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 17 289,30 грн., яка на момент звернення позивача до суду із даним позовом є непогашеною. З викладених обставин господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ „Укртелеком в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 17 289,30 грн. та наявності правових підстав для їх задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у зв`язку із допущенням військовою частиною А 1620 порушення власних зобов`язань за договором № 242-8 від 11.06.2013р. в порядку ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано відповідачу до сплати інфляційні витрати в сумі 878,30 грн. Розглянувши здійснений позивачем розрахунок інфляційних витрат /а.с. 11/, господарський суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість, відповідність вимогам чинного законодавства та умовам укладеної між сторонами по справі угоди, у зв`язку з чим, позовні вимоги ПАТ „Укртелеком в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 878,30 грн. підлягають задоволенню.

Так, в порядку ст. 625 ЦК України військовою частиною НОМЕР_1 було додатково нараховано відповідачу до сплати три відсотки річних в сумі 64,23 грн. Проаналізувавши складений позивачем розрахунок трьох відсотків річних /а.с. 12/, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, правильність та здійснення його з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ПАТ „Укртелеком трьох відсотків річних в сумі 64,23 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. №543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положеннями п. 3.3 договору № 242-8 від 11.06.2013р. у разі затримки оплати Замовником виставлених позивачем рахунків ПАТ „Укртелеком має право вимагати від Замовника сплати за кожну добу затримки пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

З посиланням на п. 3.3 договору № 242-8 від 11.06.2013р. позивачем було додатково нараховано відповідачу до сплати пеню в сумі 275,02 грн. за прострочення виконання прийнятих на себе грошових зобов`язань. Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення з військової частини А 1620 даного виду неустойки, проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок /а.с. 10/, господарський суд дійшов висновку про його обґрунтованість, відповідність вимогами чинного законодавства та умовам укладеної між сторонами по справі угоди, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 275,02 грн. підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості військової частини НОМЕР_1 перед ПАТ „Укртелеком, яка виникла на підставі договору № 242-8 від 11.06.2013р., на загальну суму 18 506,85 грн., що складається з заборгованості за надані послуги в сумі 17 289,30 грн., інфляційних витрат в сумі 878,30 грн., трьох відсотків річних в сумі 64,23 грн. та пені в сумі 275,02 грн., витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи все вищевикладене, у суду наявні всі правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ „Укртелеком у повному обсязі. Таким чином, з військової частини НОМЕР_1 слід стягнути на користь позивача суму основного боргу в розмірі 17 289,30 грн., інфляційні витрати в сумі 878,30 грн., три відсотки річних в сумі 64,23 грн. та пеню в сумі 275,02 грн. відповідно до положень ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610 612, 615, 617, 625, 629, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 193, 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. №543/96-ВР.

Судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача у повному обсязі згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610 612, 615, 617, 625, 629, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 193, 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. №543/96-ВР), ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 / АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , р/р НОМЕР_3 в УДК в Одеській області, МФО 828011/ на користь публічного акціонерного товариства „Укртелеком в особі філії „Дирекція первинної мережі публічного акціонерного товариства „Укртелеком /03110, м. Київ, вул.. Солом`янська, 3, , р/р НОМЕР_4 в Київській регіональній дирекції ВАТ „Райффайзен Банк Аваль, МФО 380805/ суму основного боргу в розмірі 17 289 грн. 30 коп. /сімнадцять тисяч двісті вісімдесят дев`ять грн. 30 коп./, інфляційні витрати в сумі 878 грн. 30 коп. /вісімсот сімдесят вісім грн. 30 коп./, три відсотки річних в сумі 64 грн. 23 коп. /шістдесят чотири грн. 23 коп./, пеню в сумі 275 грн. 02 коп. /двісті сімдесят п`ять грн. 02 коп./, судовий збір в сумі 1 827 грн. 00 коп. /одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп./. Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається, а апеляційне подання вноситься, протягом десяти днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 30.03.2015р.

Суддя С.П. Желєзна