ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.03.2015 Справа № 907/57/15

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ушак І.Г. у відкритому судовому засіданні розглянув справу за позовом фермерського господарства „Новий рівень 2006", с. Тячівка Тячівського району (далі - господарство) до Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України, с. Велика Бакта Берегівського району (далі - дослідна станція) про зобов'язання укласти договір,

за участю представників:

позивача - Паш В.Ю., представник за довіреністю;

відповідача - Блохіна В.Ю., представник за довіреністю

Позивач звернувся до суду з вимогами пролонгувати відповідно усних домовленостей сторін договір від 5.08.13 про виконання сільськогосподарських робіт на умовах підряду (далі - договір підряду) та укласти відповідний договір на тих самих умовах до 31.12.16. Посилається при цьому на те, що позивач як підрядник за договором якісно і добросовісно виконував свої обов'язки, сторони усно за період дії договору досягли домовленостей про поступове збільшення площ обробітку земель та продовження договору щонайменше на п'ятирічний термін, позивач 20.06.14 та 16.12.14 письмово звертався з питанням пролонгування договору до відповідача, на що 19.12.14 останній письмово відповів відмовою.

Відповідач письмовим відзивом від 23.02.15 заперечує проти позову, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним з огляду на приписи чинного законодавства щодо свободи договору, вибору контрагента та визначення умов договору, на те, що спірний договір не є обов'язковим для сторін, а також на наявність заборони Президії НААН України, якій підпорядкований відповідач як наукова бюджетна установа державної власності, на укладення договорів підряду з надання послуг та вирощування сільськогосподарських культур.

Посилається, зокрема, на те, що за умовами договору підряду з урахуванням внесених до нього змін додатковою угодою від 4.03.14 договір діяв до 31.12.14, не був за згодою сторін пролонгований у формі укладення додаткової угоди, а з урахуванням відсутності пропозицій замовника про продовження договору (п. 6.3), такий вважається припиненим незалежно від повідомлення підрядника.

20.03.15 у черговому судовому засіданні представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, за змістом якої просить зобов'язати відповідача «…виконати п. 6.2 додаткової угоди, а саме - оформити додатковою угодою пролонгацію договору № 2 від 5.08.13 до 31.12.16 про виконання сільськогосподарських робіт на умовах підряду» та наполягає на задоволені позовних вимог у наведеній редакції, оскільки п. 6.3 додаткової угоди сторін від 4.03.13 передбачено, що договір вважається пролонгованим на той же термін і на тих же умовах у разі відсутності зі сторони замовника письмових претензій до підрядника щодо виконання умов договору в термін до 30.11.14.

Представник відповідача заперечує проти прийняття уточнених позовних вимог, які за своїм змістом є зміною підстав позовних вимог, заявленими після початку судового розгляду, що не допускається за приписами Господарського процесуального кодексу України. Крім того, заперечує існування наведеної позивачем редакції п. 6.3 додаткової угоди.

Суд, розглядаючи заяву позивача про уточнення позовних вимог враховує приписи постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» з наступними змінами та доповненнями (п.п. 3.11, 3.12) щодо того, що ст. 22 ГПК України не передбачено права позивача на подання заяв про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Позивач у даній справі звернувся з позовом про пролонгування спірного договору підряду, посилаючись як на підставу на існування усних домовленостей сторін, а в ході розгляду справи по суті, тобто: після завершення підготовки справи до розгляду у порядку ст. 65 ГПК, відкриття судового засідання, роз'яснення сторонам їх прав та обов'язків, розгляду інших клопотань і заяв про відкладення розгляду справи, надання відзиву відповідача на первісно заявлений позов, після оголошення двох перерв у судовому засіданні, про що зазначено у протоколі судового розгляду, позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, за змістом якої просить про пролонгацію спірного договору підряду, посилаючись як на підставу на умови п. 6.2 додаткової угоди. Таким чином, виходячи із змісту заяви про уточнення позовних вимог, змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд розцінює дану заяву як заяву про зміну підстави позову, яку належить залишити без розгляду на підставі ст. 22 ГПК України як подану після початку судового розгляду справи по суті. За наведених обставин та з огляду на те, що представник позивача не відмовляється від позову, суд розглядає первісно заявлені позовні вимоги про укладення угоди про пролонгацію договору на тих самих умовах до 31.12.16 та з підстав первісно наведених позивачем.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у ході судового розгляду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

Спірні відносини сторін щодо пролонгації (продовження) за рішенням суду договору підряду на підставі попередніх усних домовленостей сторін виникли у зв'язку з ухиленням відповідача від пролонгації.

Матеріалами справи та з пояснень представників сторін у ході судового розгляду встановлено, що 5.08.2013 сторони спірних відносин - дослідна станція як замовник, господарство як підрядник - уклали договір № 2 виконання сільськогосподарських робіт на умовах підряду (договір підряду).

Предметом договору, згідно його п. 1.1. визначено: «Підрядник в строк: з моменту підписання договору по 31 грудня 2013р. зобов'язується виконати на свій ризик в оптимальні періоди з високою якістю та за рахунок власних коштів роботи по підготовці ґрунту та посіву озимих зернових культур, а також роботи по підняттю зябу на площі вказаній Замовником (перелік площ по урочищах та черговість виконання робіт вказуються замовником додатково згідно встановлених сівозмін та плану посіву під урожай 2014р.), а Замовник зобов'язується прийняти цю роботу та оплатити її». Згідно переліку площ передбачено здійснення робіт на сільськогосподарських угіддях площею 1290 га.

Умовами договору (п.п. 6.1, 6.2) встановлено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту його остаточного виконання, але в будь-якому випадку до 31.12.2014р. і може бути пролонгований за згодою сторін.

У ході судового розгляду встановлено, що сторони 4.03.14 уклали додаткову угоду до договору підряду, за змістом якої визначили предмет договору як «Замовник доручає, а Підрядник зобов'язується виконати на свій ризик в оптимальні періоди з високою якістю та за рахунок власних коштів роботи по вирощуванню сільськогосподарських культур на площі, вказаній Замовником (перелік площ по урочищах та виробнича програма вказуються у додатку № 1 та № 2). Замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її в повному обсязі». Згідно переліку площ йдеться про закладку посівів озимих зернових культур під урожай 2014р. на площі 740 га та про зорані на зяб під посів ярих культур урожаю 2014р. на площі 185 га, тобто всього 925 га.

Додатковою угодою сторони передбачили виробничу програму до договору із зазначенням строків проведення робіт, зокрема, кінцевого - протягом жовтня-листопада 2014р.; внесли зміни щодо оплати виконаних робіт та порядку розрахунків.

Щодо строку дії договору, то п.п. 6.1, 62 угоди встановлено умови аналогічні наведеним вище - договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2014р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань і може бути пролонгований за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою.

Разом з тим, додаткова угода в частині строку дії договору містить п.6.3, посиланням на який обгрунтовуються вимоги позивача та щодо якого сторони подали суду різні редакції. Так, у редакції угоди, копію якої надано відповідачем (а.с.3 2-37), у п. 6.3 йдеться про те, що у разі відсутності зі сторони замовника жодних пропозицій про продовження договору, договір вважається припиненим незалежно від повідомлення підрядника. За редакцією цього п. 6.3 згідно копій угоди, поданих представником позивача (а.с.49-51), у разі відсутності зі сторони замовника жодних письмових претензій до підрядника щодо виконання умов договору в термін до 30.11.14, договір вважається пролонгованим на той же термін і на тих же умовах.

За наведених обставин та з огляду на те, що сторонами надано не прошиті та не підписані на кожному аркуші представниками сторін примірники додаткової угоди з різним текстом її пункту 6.3, суд при встановленні строку дії договору не приймає до уваги зазначений пункт договору, а виходить з позицій наведених у пп. 6.1, 6.2 додаткової угоди, які визнаються обома сторонами, а саме: договір діє до 31.12.2014р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань і може бути пролонгований за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою.

У ході судового розгляду справи встановлено та не спростовано ніким з учасників, що сторонами у строк до 31.12.14 виконано умови договору щодо його предмету - виконання на визначених площах сільськогосподарських угідь підрядних робіт з вирощування сільськогосподарських культур відповідно до виробничої програми з передачею замовнику продукції у строки щонайпізніше - жовтень-листопад 2014р. (додаток № 2 до додаткової угоди).

Позивач, мотивуючи вимоги про укладення угоди про пролонгацію договору на тих самих умовах до 31.12.16, посилається у позовній заяві на наявність усних домовленостей, разом з тим, долучив до матеріалів справи листування з відповідачем.

За змістом листування позивач просив укласти угоду на 2014-2015рр. по наданню послуг по вирощуванню зернових культур на площах в межах 1000 га та клопотати перед НААН України про погодження такої угоди (вих. № 43 від 20.06.14 - а.с.13), на що відповідач повідомив про припинення 31.12.14 дії договору підряду та про відсутність наміру продовжувати співпрацю у 2014-2015рр., посилаючись, зокрема, на умови договору щодо його строків та на встановлену законом свободу договору (а.с.16).

16.12.14 позивач надіслав відповідачеві «Претензію», за змістом якої просить пролонгувати договір відповідно до його п. 6.2, на що відповідач відповів категоричною відмовою з підстав, аналогічних викладеним вище, та з огляду на самовільне використання позивачем землі всупереч умов договору - незаконний посів у жовтні 2014р. озимих культур (а.с.17-20).

Спірні відносини сторін з огляду на їх предмет регулюються відповідними приписами Господарського та Цивільного кодексів України щодо укладення договорів.

Так, ст. 179 Господарського кодексу України (ГКУ) визначено загальні умови укладання договорів суб'єктами господарювання, якими є сторони у даній справі. Так, встановлено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За приписами ст. 181 ГКУ господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів; проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін; у разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках; сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору; за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором; сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Укладання господарських договорів за рішенням суду передбачено приписами ст. 187 ГКУ у спорах, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

За приписами ст. 638 Цивільного кодексу України (ЦКУ) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст.ст. 641, 642 ЦКУ пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору, а відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Отже, наведеними приписами чинного законодавства визначено загальний порядок укладання господарських договорів (ст. 181) та примусовий порядок укладення господарських договорів за рішенням суду (ст. 187). За змістом ст. 187 ГК України та ст. 649 ЦК України переддоговірні спори про спонукання до укладення договору, якщо одна зі сторін ухиляється від його укладення вирішуються судом, при цьому, розгляд судом цих спорів обумовлюється обов'язковістю договору (за державним замовленням, на підставі правового акту органу державної влади чи місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом укладений сторонами договір підряду з настанням дати 31.12.14 та з виконанням сторонами своїх зобов'язань, що не заперечується у ході судового розгляду учасниками процесу, припинив свою дію. Договір не був пролонгований сторонами у визначеному ним порядку - шляхом оформлення додаткової угоди, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо її укладення.

Вимога позивача про примусове укладення угоди про пролонгацію договору підряду з огляду на наведені приписи законодавства, що регулюють питання укладення договорів, не може бути задоволена судом з огляду на те, що така не є обов'язковим для сторін договором ні за законом, ні за угодою сторін.

При цьому суд керується загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи договору та приписами ст. 627 ЦКУ щодо того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги також наявність заборони Національної Академії аграрних наук України (НААН України), якій підпорядкований відповідач як наукова бюджетна установа державної власності, на укладення договорів підряду з надання послуг та вирощування сільськогосподарських культур на 2015 рік (а.с. 38).

Судові витрати за змістом ст.ст. 44-49 Господарського процесуального кодексу України за розгляд справи судом покладаються на позивача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 33, 43, 44-49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати за розгляд справи покласти на позивача.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку передбаченому цим же кодексом. Повний текст рішення виготовлено та підписано 02.04.15

Суддя Ушак І.Г.