ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015 року Справа № 904/9881/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Дармін М.О., Крутовських В.І. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі розпорядження голови суду Євстигнеєва О.С. від 30.03.2015р.)

Секретар судового засідання: Валяр М.Г.

Представники сторін не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2015 року у справі №904/9881/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Кабель Україна", м. Макіївка

до Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання", м. Кривий Ріг

про стягнення 115 520,82 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2015р. у справі №904/9881/14 (суддя Рудовська І.А.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Кабель Україна" 92058,76 грн. - основного боргу, 6441,37 грн. - пені, 2047,14грн. - 3 % річних, 14 973,55 грн. - інфляційних, 2310,41 грн. - судового збору.

Не погодившись з рішенням господарського суду, Приватне акціонерне товариство "Криворізький завод гірничого обладнання" звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що зобов'язання з поставки матеріалів можуть вважатися виконаними позивачем у повному обсязі після надання відповідачу повного пакету документів, необхідного для здійснення взаєморозрахунків. Оскільки позивачем не було передано відповідачу всі документи, передбачені договором (п.2.3, п.2.4) та ч.2 ст.662 ЦК України, свідчить про те, що останній неналежним чином виконав свої зобов'язання за договором, що відповідно позбавляє його правових підстав вимагати від відповідача оплати за поставлений товар та нараховувати штрафні санкції за прострочення оплати товару.

Сторони участь представників у судовому засіданні не забезпечили.

Враховуючи те, що наявні у справі докази дозволяють розглянути скаргу по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути спір за відсутністю представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мастер-Кабель Україна" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Криворізький завод гірничого обладнання" (покупець) укладено договір № 1836 на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів.

Відповідно до п. 1.1. постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити матеріали на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1. договору кількість, номенклатура ресурсів вказуються в специфікаціях до цього договору, які є його невід'ємною частиною (далі - Специфікації).

Загальна сума договору визначається як сумарна вартість ресурсів, постачання яких здійснюється згідно доданих до нього Специфікацій (п. 4.3. договору).

Пунктами 5.1., 5.2. договору передбачено, що оплата покупцем ресурсів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в цьому договорі. Оплата за поставлені ресурси буде проводиться протягом терміну, зазначеного в специфікації, який обчислюється з моменту постачання ресурсів.

Відповідно до п.п. 5, 7 Специфікацій до договору передбачені умови оплати: протягом 30 календарних днів від дати заявки. Датою поставки вважається дата видаткової накладної.

Як встановлено п. 10.5., договір діє до 21.12.16 р.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу кабельно-провідникову продукцію на загальну суму 366 408,02 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 27-44).

Відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений товар, у зв»язку з чим сума основного боргу склала 92 058,76 грн.

10.06.14р. позивач направив на адресу відповідача претензію №110 від 10.06.14р. щодо сплати суми боргу у розмірі 92 058,76 грн., що підтверджується поштовою квитанцією та описом вкладення (а.с.58-60). Відповідачем відповіді на претензію не надано, суму боргу не сплачено.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Факт виконання позивачем поставок та існування заборгованості відповідача по оплаті за поставлений товар підтверджується належними та допустимими доказами. З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем допущено порушення строків та порядку здійснення оплати за поставлений товар, а тому позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в частині нарахування основної заборгованості в сумі 92 058,76 грн.

З матеріалів справи вбачається, що окрім суми основного боргу, позивач також просив господарський суд стягнути з відповідача 6441,37 грн. - пені, 2047,14 грн. - 3 % річних, 14 973,55 грн. - інфляційних втрат.

Як встановлено ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу положень ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 7.2. Договору у разі порушення більш ніж на 30 календарних днів терміну оплати ресурсів. Покупець сплачує пеню в розмірі 0,04 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

Отже, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 6441,37 грн. - пені, 2047,14 грн. - 3 % річних, 14973,55грн. - інфляційних втрат.

Доводи відповідача стосовно того, що оскільки позивачем не було передано відповідачу всі документи, передбачені договором (п.2.3, п.2.4) та ч.2 ст.662 ЦК України, свідчить про те, що останній неналежним чином виконав свої зобов'язання за договором, що відповідно позбавляє його правових підстав вимагати від відповідача оплати за поставлений товар та нараховувати штрафні санкції за прострочення оплати товару, є необґрунтованими з наступних підстав.

Після отримання товару відповідач не відмовився та не повідомив позивача про намір відмовитися від товару через відсутність будь-яких документів, що його стосуються, водночас і не вимагав від позивача надання цих документів.

В свою чергу, ненадання документів, передбачених п.2.3, п.2.4 договору, не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому не звільняє відповідача від обов'язку оплатити товар.

Так, відповідно до ст.666 ЦК України, якщо продавець не передав покупцеві документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Зважаючи на те, що товар був отриманий відповідачем без зауважень, слід вважати, що відсутність документів, передбачених п.2.3, п.2.4 договору, не доведена, тобто умови договору виконаний позивачем належним чином.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинні довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі зазначеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки доводи, викладені в ній не доведено та не підтверджено належним чином, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2015 року у справі №904/9881/14 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 03.04.2015 року

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя В.І. Крутовських

Суддя М.О. Дармін