ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р.Справа № 922/1262/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом Державний концерн "Укроборонпром", м. Київ
до ДП "Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка", м. Харків
про стягнення 32221855,43 грн.
за участю представників:

позивача - Костецький М.Ю., довіреність № Д-1224/2014 від 22.07.14 р.,

відповідача - Моргун А.М., довіреність № 120-27/122 від 16.02.15 р.,

ВСТАНОВИВ:

Державний концерн "Укроборонпром" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ДП "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка" грошові кошти в сумі 32221855,43 грн., з яких: 30209000,00 грн. - основного боргу, 230668,43 грн., - 3% річних, інфляційні нарахування в сумі 1782187,00 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 04.03.15р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

18.03.15р. представник позивача надав письмові пояснення по справі та документи для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

25.03.15р. представник відповідача надав письмові пояснення, в яких зазначив, що грошові кошти, отримані від позивача за договорами позики, були витрачені на виплату заборгованості по заробітній платі та на сплату податків, та на даний час у відповідача відсутні грошові кошти для погашення заборгованості перед позивачем.

Представник позивача в судовому засіданні 25.03.15р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.03.15р. визнав позовні вимоги та зазначив, що на даний час у відповідача відсутні грошові кошти для погашення заборгованості, посилаючись на знаходження в процедурі санації, введеною ухвалою суду від 06.11.09р. по справі № Б-50/120-09.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

07.10.2013 р. між Державним концерном "Укроборонпром" (надалі - Концерн) та Державним підприємством "Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка" (надалі-Боржник) було укладено договір позики UOР-2.011-68-Д-13 (надалі-Договір 1).

Відповідно до п. 3.1 Договору 1, Концерн мав протягом п'яти банківських днів з дати укладення Договору перерахувати суму позики у розмірі 4000000,00 грн. в безготівковій формі на поточний рахунок Боржника. Концерном було виконано вказане зобов'язання та перераховано на рахунок Боржника обумовлену суму, що підтверджується платіжними дорученнями: №2030 від 08.10.2013 р.; №2031 від 08.10.2013 р.; №2032 від 08.10.2013р.; № 2033 від 09.10.2013 р.; № 2045 від 09.10.2013 р.; № 2056 від 09.10.2013 р.; № 2057 від 10.10.2013 р.; № 2058 від 10.10.2013 р.

Згідно з п.4.1 Договору 1 перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування коштів Боржнику і закінчується 02.10.2014 р. Відповідно до положень п. 5.1 Договору 1 Боржник зобов'язується повернути Концерну суму позики до кінця строку, на який вона надана.

В установлений строк, Боржник суму позики не повернув.

29.10.2013 р. між Концерном та Боржником було укладено договір позики №UOР-2.0-74-Д-13 (надалі - Договір 2).

Відповідно до п.3.1 Договору 2, Концерн мав протягом тридцяти банківських днів з дати укладення Договору перерахувати суму позики у розмірі 1 000 000,00 грн. в безготівковій формі на поточний рахунок Боржника. Концерном було виконано вказане зобов'язання та перераховано на рахунок Боржника обумовлену суму позики, що підтверджується платіжним дорученням № 2200 від 30.10.2013 р.

Згідно з п.4.1 Договору 2 перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування коштів Боржнику і закінчується 28.10.2014 р. Відповідно до положень п. 5.1. Договору 3 Боржник зобов'язується повернути Концерну суму позики до кінця строку, на який вона надана.

В установлений строк, Боржник суму позики не повернув.

29.11.2013 р. між Концерном та Боржником було укладено договір позики № UO-2.011-94-Д-13 (надалі - Договір 3).

Відповідно до п.3.1 Договору 3, Концерн мав протягом тридцяти банківських днів з дати укладення Договору перерахувати суму позики у розмірі 1 000 000, 00 грн. в безготівковій формі на поточний рахунок Боржника. Концерном було виконано вказане зобов'язання та перераховано на рахунок Боржника обумовлену суму позики, що підтверджується платіжним дорученням № 2487 від 29.11.2013 р.

Згідно з п.4.1 Договору 3 перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування коштів Боржнику і закінчується 28.10.2014 р. Відповідно до положень п. 5.1. Договору 3 Боржник зобов'язується повернути Концерну суму позики до кінця строку, на який вона надана.

В установлений строк, Боржник суму позики не повернув.

02.12.2013 р. між Концерном та Боржником було укладено договір позики №UOР-2.011-96-Д-13 (надалі - Договір 4).

Відповідно до п.3.1 Договору 4, Концерн мав протягом тридцяти банківських днів з дати укладення Договору перерахувати суму позики у розмірі 1 000 000, 00 грн. в безготівковій формі на поточний рахунок Боржника. Концерном було виконано вказане зобов'язання та перераховано на рахунок Боржника обумовлену суму позики, що підтверджується платіжним дорученням № 2505 від 02.12.2013 р.

Згідно з п.4.1 Договору 3 перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування коштів Боржнику і закінчується 28.11.2014 р. Відповідно до положень п. 5.1. Договору 4 Боржник зобов'язується повернути Концерну суму позики до кінця строку, на який вона надана.

В установлений строк, Боржник суму позики не повернув.

19.12.13р. між Концерном та Боржником було укладено договір позики №UOP-2.011-115-Д-13 (надалі - Договір 5).

Відповідно до п. 3.1 Договору 5, Концерн мав протягом тридцяти банківських днів з дати укладення Договору перерахувати суму позики у розмірі 5 709 000,00 грн. в безготівковій формі на поточний рахунок Боржника. Концерном було виконано вказане зобов'язання та перераховано на рахунок Боржника обумовлену суму позики, що підтверджується платіжним дорученням № 2708 від 19.12.2013 р. (у розмірі один мільйон вісімсот дев'ять тисяч гривень) та платіжним дорученням № 2769 від 27.12.2013 р. (у розмірі три мільйона дев'ятсот тисяч гривень).

Згідно з п.4.1 Договору 5 перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування коштів Боржнику і закінчується 16.12.2014 р. Відповідно до положень п. 5.1. Договору 5 Боржник зобов'язується повернути Концерну суму позики до кінця строку, на який вона надана.

В установлений строк, Боржник суму позики не повернув.

14.01.14р. між Концерном та Боржником було укладено договір позики №UOР-2.011-19-Д-14 (надалі - Договір 6).

Відповідно до п. 3.1 Договору 6, Концерн мав протягом тридцяти банківських днів з дати укладення Договору перерахувати суму позики у розмірі 7 500 000,00 грн. (сім мільйонів п'ятсот тисяч гривень 00 копійок) в безготівковій формі на поточний рахунок Боржника. Концерном було виконано вказане зобов'язання та перераховано на рахунок Боржника обумовлену суму позики, що підтверджується платіжним дорученням № 54 від 14.01.2014р. (у розмірі два мільйони гривень) та платіжним дорученням №97 від 20.01.2014 р. (у розмірі п'ять мільйонів п'ятсот тисяч гривень).

Згідно з п.4.1 Договору 6 перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування коштів Боржнику і закінчується 08.01.2015 р. Відповідно до положень п. 5.1. Договору 6 Боржник зобов'язується повернути Концерну суму позики до кінця строку, на який вона надана.

В установлений строк, Боржник суму позики не повернув.

31.01.2014 р. між Концерном та Боржником було укладено договір позики № UOР-2.011-29-Д-14 (надалі - Договір 7).

Відповідно до п.3.1 Договору 7, Концерн мав протягом тридцяти банківських днів з дати укладення Договору перерахувати суму позики у розмірі 200 000,00 грн. (двісті тисяч гривень 00 копійок) в безготівковій формі на поточний рахунок Боржника. Концерном було виконано вказане зобов'язання та перераховано на рахунок Боржника обумовлену суму позики, що підтверджується платіжним дорученням № 2886 від 31.01.2014 р.

Згідно з п.4.1 Договору 7 перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування коштів Боржнику і закінчується 24.01.2015 р. Відповідно до положень п. 5.1. Договору 7 Боржник зобов'язується повернути Концерну суму позики до кінця строку, на який вона надана.

В установлений строк, Боржник суму позики не повернув.

20.02.2014р. між Концерном та Боржником було укладено договір позики №UOР-2.011-30-Д-14 (надалі - Договір 8).

Відповідно до п. 3.1 Договору 8, Концерн мав протягом тридцяти банківських днів з дати укладення Договору перерахувати суму позики у розмірі 1100 000,00 грн. в безготівковій формі на поточний рахунок Боржника. Концерном було виконано вказане зобов'язання та перераховано на рахунок Боржника обумовлену суму позики, що підтверджується платіжним дорученням № 3059 від 20.02.2014 р.

Згідно з п.4.1 Договору 8 перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування коштів Боржнику і закінчується 13.02.2015 р. Відповідно до положень п. 5.1. Договору 8 Боржник зобов'язується повернути Концерну суму позики до кінця строку, на який вона надана.

В установлений строк, Боржник суму позики не повернув.

29.04.2014 р. між Концерном та Боржником було укладено договір позики №UOР-2.011-69-Д-14 (надалі - Договір 9).

Відповідно до п.3.1 Договору 9, Концерн мав протягом тридцяти банківських днів з дати укладення Договору перерахувати суму позики у розмірі 8 700 000,00 грн. (вісім мільйонів сімсот тисяч гривень 00 копійок) в безготівковій формі на поточний рахунок Боржника. Концерном було виконано вказане зобов'язання та перераховано на рахунок Боржника обумовлену суму позики, що підтверджується платіжним дорученням № 3599 від 30.04.2014 р.

Згідно з п.4.1 Договору 9 перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування коштів Боржнику і закінчується 28.07.2014 р. Відповідно до положень п. 5.1. Договору 9 Боржник зобов'язується повернути Концерну суму позики до кінця строку, на який вона надана.

16.07.2014 р. між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до Договору 9. Пунктом 1 даного додаткового договору п. 4.1 Договору 9 був викладений в новій редакції: "4.1. Перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування коштів Позичальнику відповідно до п.3.1 Договору і закінчується тридцять першого жовтня дві тисячі чотирнадцятого року".

Відповідно до положень п.5.1. Договору 9 Боржник зобов'язується повернути Концерну суму позики до кінця строку, на який вона надана.

В установлений строк, Боржник суму позики не повернув.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 30209000,00 грн. заборгованості та не надав суду доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договорами у сумі 30209000,00 грн. та визнав заборгованість, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 30209000,00 грн. заборгованості правомірними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 230668,43 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1782187,00 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 230668,43 грн.

Що стосується заявленої вимоги Позивача про стягнення з відповідача 1782187,00 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997р. №62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 1782187,00 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.ст.44- 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 526, 530, 548, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193 Господарського кодексу України; ст.ст.1, 4, 12, 32, 44, 49, ч.5 ст.78, ст.ст.82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка" (вул. Жовтневої революції, 99, м. Харків, 61004, ідент. код 14315500) на користь Державного підприємства "Укроборонпром" (вул. Дегтярівська, 36, м. Київ, 04119, ідент. код 37854297) суму основного боргу в розмірі 30209000,00 грн., 3% річних в розмірі 230668,43 грн., інфляційні нарахування в сумі 1782187,00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 73080,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.03.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко