ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа № 908/4833/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Тарасова І. В.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Іванчик О.М. (довіреність № 51/20-19 від 05.01.2015р.)

відповідача - не з"явився

третьої особи - не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Жовтневого району, м. Запоріжжя (вх. № 1304 З/3) на рішення господарського суду Запорізької області від 27.01.15р. у справі № 908/4833/14

за позовом Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Жовтневого району, м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш дім", м. Запоріжжя

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державний регіональний проектно-вишукувальний інститут «Запоріждіпроводгосп», м. Запоріжжя

про визнання договору укладеним, -

ВСТАНОВИЛА:

До господарського суду Запорізької області 12.11.2014р. звернувся Концерн "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Жовтневого району з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш дім" про визнання укладеним Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660061 в редакції, запропонованій позивачем. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем на адресу позивача не повернуто підписаного Договору купівлі-продажу теплової енергії.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.12.2014р. на підставі статей 27, 69, 86 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у розгляді справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державний регіональний проектно-вишукувальний інститут "Запоріждіпроводгосп", м. Запоріжжя.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.01.2015р. по справі № 908/4833/14 (суддя Давиденко І.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач - Концерн "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Жовтневого району, м. Запоріжжя з даним рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що при винесенні рішення суд не дотримався вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо повного, об'єктивного, всебічного дослідження обставин справи, не врахував доводи позивача, не прийняв до уваги надані пояснення та докази, неповно з'ясував обставини справи, чим порушив принципи змагальності сторін, норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправомірного рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. З цих обставин, позивач просить рішення господарського суду Запорізької області від 27.01.2015р. по справі № 908/4833/14 скасувати та прийняти нове рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.02.2015р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 02 квітня 2015 р. о 12:30 год.

13.03.2015р. від уповноваженого представника Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Жовтневого району, м. Запоріжжя - юрисконсульта Іванчика О.М. (довіреність № 51/20-19 від 05.01.2015р.) надійшло клопотання про участь в судовому засіданні, призначеному на 02.04.2015р. о 12:30 год., в режимі відеоконференції. При цьому, позивач просить визначити суд, відповідальний за проведення відеоконференції під час вищевказаного судового засідання - господарський суд Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Шаумяна, 4).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р. задоволено клопотання представника позивача - Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Жовтневого району, м. Запоріжжя про його участь у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду з розгляду справи № 908/4833/14, яке відбудеться 02.04.2015 року о 14:00 год. в режимі відеоконференції.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення господарського суду у даній справі законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає. При цьому, відповідач посилається на те, що його підприємство не відмовлялось від укладання спірного договору, а навпаки було ініціатором його укладання. Також вказує, що до початку розгляду судом справи по суті представник відповідача намагався передати представникові позивача підписаний ним спірний договір, проте останній від прийняття цього документу відмовився, а тому підписаний відповідачем договір було залучено судом до матеріалів справи.

Третя особа письмових пояснень або заперечень по апеляційній скарзі не надала.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 02.04.2015р. не з'явились, хоча судом апеляційної інстанції вжито всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення всіх учасників даного судового процесу про день, час та місце розгляду справи.

Враховуючи належне повідомлення відповідача та третьої особи про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, а нез'явлення представників відповідача та третьої особи в судове засідання 02.04.2015р. не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, правову позицію відповідача викладено у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України без участі представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш дім", м. Запоріжжя та Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "Запоріждіпроводгосп", м. Запоріжжя за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи та обґрунтовано встановлено господарським судом, рішенням Запорізької міської ради "Про створення Комунальних підприємств теплових мереж" від 11.01.2002р. № 17 створено Концерн "Міські теплові мережі".

Основним предметом діяльності Концерну "Міські теплові мережі" є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій і її збут.

Концерн "Міські теплові мережі", відповідно до Закону України "Про природні монополії", відноситься до суб'єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, згідно статті 19 Закону України "Про теплопостачання", Концерн "Міські теплові мережі" не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснює постачання теплової енергії до нежитлових приміщень № 170 четвертого поверху та № 210 п'ятого поверху, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, 105, яка належать на праві приватної власності відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Наш дім", що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10.08.2013р. та не заперечується сторонами.

Система опалення нежитлових приміщень, які належать відповідачу, є невід'ємною частиною системи опалення вказаного будинку.

Відповідно до пункту 2 статті 275 Господарського кодексу України, Закону України "Про теплопостачання", споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного між Теплопостачальною організацією та Споживачем.

Із матеріалів справи вбачається, що 20.12.2013р. відповідач - ТОВ "Наш дім" звернувся до позивача з листом про укладення Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді щодо вищевказаних нежитлових приміщень.

У відповідь на цей лист позивачем було підготовлено проект Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660061 від 17.03.2014р. та вручено представнику ТОВ "Наш дім" для узгодження та підписання.

Враховуючи те, що відповідач на адресу теплопостачальної організації не повернув підписаний екземпляр договору, а тому йому було додатково направлено позивачем проект договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660061 від 17.03.2014р.

Звертаючись з даним позовом, позивач просив суд визнати Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660061 від 17.03.2014р. між Концерном "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Жовтневого району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Наш дім" укладеним в запропонованій ним редакції. При цьому позивач послався на статтю 649 Цивільного кодексу України, якою передбачено що у разі, якщо одна із сторін ухиляється від укладення договору, інша сторона має право звернутися до суду з позовом про визнання договору укладеним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, виходив зокрема з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення свої прав, оскільки в матеріалах справи міститься двосторонній, підписаний позивачем та відповідачем Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660061 від 17.03.2014р. у редакції позивача, в зв'язку з чим правові підстави для задоволення позову - відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Предметом даного господарського спору є вимога позивача про визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660061 від 17.03.2014р. у редакції позивача укладеним.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Вказаним Законом України "Про теплопостачання" також передбачено, що Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу (пункт 4 статті 19 Закону).

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (пункт 2 статті 275 Господарського кодексу України).

Відповідно до Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198 (далі - Правила) - правила користування тепловою енергією визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (пункт 1 Правил).

Пунктом 3 Правил передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Згідно з пунктом 4 Правил - користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією.

Пунктом 14 Правил передбачений обов'язок споживача укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 24 Закону України "Про теплопостачання" серед основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному пунктом 3 частини 2 статті 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

За змістом частини 1 статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Свобода договору закріплена у статтях 6, 627 Цивільного кодексу України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (частина 3 статті 6 Цивільного кодексу України). Так, статті 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Відповідно до частини 2 статті 179 Господарського кодексу України, Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Форма та зміст (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 року № 933).

З аналізу змісту частини 3 статті 6, частини 1 статті 630 Цивільного кодексу України, статей 19 - 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 року № 933) вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно з частиною 3 статті 184 Господарського кодексу України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Отже, проект договору повинен бути розроблений та відповідати Типовому договору, який затверджений Кабінетом Міністрів України. Тобто законодавець (стаття 179 Господарського кодексу України) забороняє відступати від змісту типового договору. Сторони наділені правом тільки конкретизувати його умови.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини 3 статті 6, статей 627, 630 Цивільного кодексу України та статей 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

У разі такої відмови, виходячи з положень статей 3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 Цивільного кодексу України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини 2 статті 6 Цивільного кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Звертаючись до господарського суду із даним позовом Концерн "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Жовтневого району зазначив, що на відповідача, як споживача теплової енергії, покладено обов'язок укласти з теплопостачальною організацією договір купівлі-продажу теплової енергії на умовах, викладених позивачем в проекті договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660061 від 17.03.2014р. у редакції позивача.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визначені такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору. Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення.

Як вбачається з матеріалів даної справи, відповідачем в процесі розгляду даної справи залучено до матеріалів справи оригінал Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660061 від 17.03.2014р. з додатками до нього, який підписано з боку Концерну "Міські теплові мережі" в особі директора філії Концерну "Міські теплові мережі" Жовтневого району Концерну "Міські теплові мережі" Чаюна Євгена Миколайовича та з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш дім" в особі директора Закладного Володимира Кириловича.

В процесі розгляду справи по суті господарським судом порівняно умови Договору в редакції, що надана позивачем до позовної заяви, з Договором, який надано та підписано відповідачем, та встановлено їх ідентичність.

Згідно частини 2 статті 631 Цивільного кодексу України встановлено, що договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до п. 10.1 Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660061 від 17.03.2014р. передбачено, що цей Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 28.02.2015р.

Враховуючи вказане, господарський суд обґрунтовано визначився, що Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660061 від 17.03.2014р. вже є укладеним, набрав чинності з 17.03.2014р., а сторонами погоджено всі істотні умови цього Договору та додатків до нього.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, адже умови запропонованого позивачем проекту договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660061 від 17.03.2014р. відповідають Типовому договору, містять ряд істотних умов договору на надання житлово-комунальних послуг, які встановлені статтею 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660061 від 17.03.2014р. укладеним.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом України.

Повторно розглянувши справу в межах наданих суду апеляційної інстанції повноважень, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, в зв'язку з їх документальною та матеріальною необґрунтованістю.

Факти, викладені в апеляційній скарзі позивачем і його посилання на неправильне застосування та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді справи, не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що обставини справи були всебічно і повно досліджені господарським судом, а тому рішення господарського суду господарського суду Запорізької області від 27.01.2015р. у справі № 908/4833/14 відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а доводи позивача, з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Жовтневого району, м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 27.01.2015р. у справі № 908/4833/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 06.04.15р.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Тарасова І. В.