КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа№ 910/21083/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Остапенка О.М.

Сотнікова С.В.

при секретарі судового засідання - Зікратій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

на рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 року

по справі № 910/21083/14 ( суддя Гумега О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про захист виключного права на самостійну частину аудіовізуального твору, стягнення компенсації в розмірі 48 720,00 грн.

за участю представників сторін:

від апелянта (позивача): Григоренко А.А., довіреність б/н від 23.12.2014

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність б/н від 12.03.2015;

ОСОБА_5, довіреність б/н від 12.03.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.12.2014 року у справі № 910/21083/14 в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" (надалі по тексту ТОВ «Маша і Мєдвєдь», позивач, апелянт) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі по тексту ФОП ОСОБА_2, відповідач) про захист виключного права на самостійну частину аудіовізуального твору шляхом стягнення компенсації в розмірі 48 720 грн. відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог господарський суд зазначив, що позивачем не доведено того факту, що спірний товар придбавався позивачем саме у відповідача. На відеозаписі, що поданий позивачем в якості доказу відсутні будь-які відомості, що торгівля здійснювалася саме відповідачем; зафіксований на запису продавець товару не є безпосередньо відповідачем; доказів того, що продавець представляє відповідача, діє від його імені суду не надано; наданий запис не містить інформації про те, хто і яким чином виписував товарні чеки та проставляв на них підписи і печатки; наданий запис не містить відомостей про те, що представник позивача сплачував за товар, який, за твердженням представника позивача було придбано у відповідача. Крім того, суд зазначив, що з наданих позивачем суду товарних чеків неможливо ідентифікувати, що вони стосуються продажу саме товарів, які містять частину аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Не погоджуючись з винесеним рішенням, ТОВ "Маша і Мєдвєдь" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове, яким задовольнити позов, судові витрати покласти на відповідача - ФОП ОСОБА_2.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ТОВ "Маша і Мєдвєдь" посилається на те, що судом неправомірно встановлено обставини відеозапису продажу контрафактного товару на якому чітко зафіксовано, що представник позивача зайшовши в магазин купив саме ті товари, фотокопії яких були залучені до матеріалів справи. Також наданий відеозапис підтверджує отримання товарних чеків на яких було зазначено найменування товарів та проставлена печатка саме відповідача, за реквізитами якої позивачем і було ідентифіковано продавця товару згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Ухвалою суду від 29.01.2015 колегією суддів у складі: головуючого судді Копитової О.С., суддів Гарник Л.Л., Пантелієнка В.О. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 17.02.2015.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 в зв'язку із перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці змінено склад суду і доручено здійснювати розгляд апеляційної скарги колегією суддів у складі: головуючого судді Копитової О.С., судді: Гарник Л.Л., Сотнікова С.В.

Ухвалою суду від 17.02.2015 колегією суддів апеляційну скаргу прийнято до свого провадження.

Ухвалою суду від 17.02.2015 розгляд апеляційної скарги відкладено на 17.03.2015.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 в зв'язку із перебуванням судді Гарник Л.Л. у відпустці змінено склад суду і доручено здійснювати розгляд апеляційної скарги колегією суддів у складі: головуючого судді Копитової О.С., судді: Сотніков С.В., Остапенко О.М.

Ухвалою суду від 17.03.2015 колегією суддів апеляційну скаргу прийнято до свого провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому останній проти доводів апеляційної скарги заперечує та вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач вказує, що позивачем, по-перше, не доведено належності йому авторських та /або суміжних прав чи прав на їх захист на малюнки персонажів «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_3», по-друге, позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення визначених порушень саме відповідачем, по-третє, надані позивачем в якості доказів придбання спірного товару, товарні чеки не містять обов'язкових реквізитів та не відповідають положенням Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положенню про форму та зміст розрахункових документів, затвердженому наказом державної податкової адміністрації України № 614 від 01.12.200 року і відповідно не можуть бути належними доказами на підтвердження заявлених позивачем вимог.

В судовому засіданні 17.03.2015 року оголошено перерву до 31.03.2015 року.

Відповідачем подано додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що в період на який посилається позивач, відповідач реалізацію товарів не здійснювала, осіб, які знаходяться з ФОП ОСОБА_2 в трудових відносинах немає, особа, яку зафіксовано на відеозапису, а саме ОСОБА_6, є найманим працівником іншого підприємця та не знаходиться в трудових відносинах з відповідачем. Факт купівлі товару позивачем не доведено, факт виписування товарних чеків не підтверджено. Крім того, відповідачем зазначено, що ФОП ОСОБА_2 доглядає дитину до 3 років та відповідно здійснює підприємницьку діяльність в обмеженому обсязі, виходить на роботу не щоденно, про що є відповідні записи у Книзі обліку доходів. Згідно з видатковими накладними, за якими на торговельне місце постачається твар, товари. Які є предметом розгляду по справі, не належать відповідачу, товарів з зображенням мультперсонажів «ІНФОРМАЦІЯ_1» на торговельному місці не було і не має.

Крім того, відповідач зазначає, що 06.03.2014 року на торговельне місце, половину якого орендує ФОП ОСОБА_2 зафіксовано проникнення невідомих осіб, внаслідок чого пропали кошти. Відповідач зазначає, що разом із коштами з торговельного місця могли пропасти і товарні чеки з мокрими печатками, які не є документами судової звітності та зберігались відповідачем на торговельному місці.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

В судовому засіданні 31.03.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач звертаючись до місцевого господарського суду обґрунтовував свою позовну заяву тим, що 01.09.2014 року та 11.09.2014 року його представником було придбано у відповідача, в належному відповідачу магазині "ІНФОРМАЦІЯ_4", що знаходиться за адресою: м. Київ, на території ринку "Колібріс" (перехрестя вул. Г. Юри та просп. Л. Курбаса) папку для зошитів "ІНФОРМАЦІЯ_5" (надалі - Товар-1) та пенал "ІНФОРМАЦІЯ_5" (надалі - Товар-2), на яких без дозволу позивача, як власника виключного права на аудіовізуальний твір "ІНФОРМАЦІЯ_5", зображені персонажі з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_5".

Усього в Товарі 1 тричі використано самостійний об'єкт авторського права, що може використовуватись самостійно: двічі- персонаж «ІНФОРМАЦІЯ_2» та один раз- персонаж «ІНФОРМАЦІЯ_3». У структурі Товару 2 міститься малюнок, який є самостійним об'єктом авторського права, що може використовуватись самостійно та на якому без дозволу ТОВ «Маша і Мєдвєдь» втілено персонажі з аудіовізуального твору-мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме зображено персонаж «Маша» і персонаж «Панда» з кадру серії аудіовізуального твору-мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1» - Дальний родственник». Таким чином відповідач реалізував товари в яких 4 рази використано самостійні об'єкти авторського права, які належать позивачу.

З відповідної кількості разів використання об'єктів авторського права позивача останній і розрахував компенсацію у розмірі 48 720 грн. (4*10*1218=48 720 грн.).

В якості доказів на підтвердження наведеного, позивач надав два товарні чеки, фотокопії папки для зошитів і пеналу (товари надавались для огляду в судовому засіданні) та компакт-диск, на якому, на думку позивача, міститься запис, що підтверджує факт реалізації (продажу) спірного товару.

Господарський суд м. Києва в своєму рішенні дійшов висновку, що позивач не довів факт порушення відповідачем належних позивачу авторських прав, а тому у позивача відсутні підстави для стягнення в відповідача 48 720,00 грн. компенсації.

Колегія суддів не погоджується з даним твердження місцевого господарського суду зважаючи на наступне.

У пункті 28 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 Цивільного кодексу України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Статтею 435 Цивільного кодексу України передбачено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Маша и Медведь" є юридичною особою за законодавством Російської Федерації, місцезнаходженням якої є м. Москва і якій присвоєно основний державний реєстраційний номер 536, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 21.05.2014 № 8935797_УД.

Відповідно до Договору № 010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал "ІНФОРМАЦІЯ_1") від 08.06.2010 року (далі - договір-1), укладеному між товариством з обмеженою відповідальністю Студія "АНИМАККОРД" (далі- правовласник) і товариством з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" (далі - позивач), правовласник передав позивачу виключне право на аудіовізуальний твір - серіал "ІНФОРМАЦІЯ_1" (вісім серій, визначених в ст. 1.1. договору-1). Договір-1 діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір (ст. 6.1. договору-1).

Відповідно до Договору № 1007/19 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал "ІНФОРМАЦІЯ_1") від 12.11.2010 року (далі - договір-2), укладеному між товариством з обмеженою відповідальністю Студія "АНИМАККОРД" (далі- правовласник) і товариством з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" (далі - позивач), правовласник передав позивачу виключне право на аудіовізуальний твір - серіал "ІНФОРМАЦІЯ_1" (чотири серії, визначені в ст. 1.1. договору-2). Договір-2 діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір (ст. 6.1. договору-1).

Відповідно до ст. 1.3. договору-1 та договору-2, правовласник гарантував, що він є власником виключного права на аудіовізуальний твір. Виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу в повному об'ємі для використання його будь-яким способом і в будь-якій формі (ст. 1.4. договору-1, договору-2).

Матеріали справи також містять докази що свідчать про створення аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_1" (12 серій) товариством з обмеженою відповідальністю Студія "АНИМАККОРД", а також те, що саме позивач зазначений в якості особи, якій належать виключні майнові авторські права на серію "ІНФОРМАЦІЯ_19".

Отже, в даному випадку, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо того, що позивач є власником виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "ІНФОРМАЦІЯ_6" (серії 1-12), а саме: 1. "ІНФОРМАЦІЯ_7"; 2. "ІНФОРМАЦІЯ_8"; 3. "ІНФОРМАЦІЯ_9"; 4. "ІНФОРМАЦІЯ_10 5. "ІНФОРМАЦІЯ_11; 6. "ІНФОРМАЦІЯ_12 7. "ІНФОРМАЦІЯ_13; 8. "ІНФОРМАЦІЯ_14"; 9. "ІНФОРМАЦІЯ_15; 10 ІНФОРМАЦІЯ_16; 11. ІНФОРМАЦІЯ_17 12. "ІНФОРМАЦІЯ_18"), а також серію "ІНФОРМАЦІЯ_19" та його складові частини і має право захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до господарського суду з даним позовом.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Статтею 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_6" "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3» є частинами аудіовізуального твору, які можуть використовуватися самостійно, а тому розглядаються судом як твори.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Зібрані у справі докази свідчать про наявність у позивача прав інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал ІНФОРМАЦІЯ_20 та частини вказаного аудіовізуального твору, які можуть використовуватись самостійно, тобто і права на захист таких прав у разі їх порушення.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відхилення доводів відповідача щодо недоведеності позивачем наявності виключного права на аудіовізуальний твір з викладених в рішенні доводів.

Суд також вважає за необхідне вказати, що створення аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_1" та передача прав на цей твір позивачу не могли бути врегульованими законодавчими актами України, оскільки і створення цього твору, і передача прав на цей твір, відбувалися на території Російської Федерації між суб'єктами права Російської Федерації.

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст. 431 Цивільного кодексу України).

Звертаючись до суду з позовом про відновлення порушених авторських прав шляхом стягнення з відповідача компенсації, позивач вказує, що відповідач здійснював продаж товару, який має статус контрафактного, так як має в своїй структурі належні виключно позивачу об'єкти авторського права. Позивач також вказує, що факт продажу (реалізації, розповсюдження) відповідачем контрафактної продукції є порушенням прав позивача в рамках п. б. ч. 1 ст. 50 Закону, згідно якого піратство у сфері авторського права і або суміжних прав це - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зокрема, з огляду на те, що ним не вчинялися будь-які дії, які можуть розглядатися в якості порушення прав позивача на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "ІНФОРМАЦІЯ_1". Особисто відповідач реалізацію спірного товару не здійснював, будь-яких осіб на вчинення таких дій не уповноважував та взагалі такого товару до продажу не пропонував, хто та за яких обставин видав позивачу товарні чеки від його імені та з його печаткою відповідачеві не відомо.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 32 Господарського процесуального кодексу України визначає, що Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем в позовній заяві зазначено та його представником в судовому засіданні підтверджено, що 01.09.2014 року та 11.09.2014 року ним (представник, який здійснював придбання товару, присутній в судовому засіданні) було придбано у відповідача, в належному відповідачу магазині "ІНФОРМАЦІЯ_4", що знаходиться за адресою: м. Київ, на території ринку "Колібріс" (перехрестя вул. Г. Юри та просп. Л. Курбаса) папку для зошитів "ІНФОРМАЦІЯ_5" та пенал "ІНФОРМАЦІЯ_5", на яких без дозволу позивача, як власника виключного права на аудіовізуальний твір "ІНФОРМАЦІЯ_5", зображені персонажі з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_5", а саме персонажі "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3" та "ІНФОРМАЦІЯ_21".

В якості доказів на підтвердження наведеного, позивач надав два товарні чеки, фотокопії папки для зошитів і пеналу та компакт-диск, на якому, на думку позивача, міститься запис, що підтверджує факт реалізації (продажу) спірного товару.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції оглядався спірний товар (папка для зошитів і пенал), які, надані позивачем, фотокопії цього товару наявні матеріалах справи.

Судом також досліджено речовий доказ, а саме компакт-диск з аудіовізуальною інформацією, який, за твердженням позивача, доводить факт реалізації відповідачем представнику позивача спірного товару, а саме папки для зошитів і пеналу на яких розміщено персонажі "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3", і "ІНФОРМАЦІЯ_21" з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу ІНФОРМАЦІЯ_22Дослідивши подані докази, апеляційним судом встановлено, що дійсно на зазначених папці та пеналі зображені персонажі "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3", і "ІНФОРМАЦІЯ_21" з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу ІНФОРМАЦІЯ_22, будь-яких написів зазначені товари не містять. Заперечень з боку представників відповідача з цього приводу не надходило.

З наданого відповідачем компакт-диску з аудіовізуальною інформацією вбачається, що представник позивача Григоренко А.О. (зазначений представник здійснює представництво інтересів позивача в судових засіданнях апеляційного суду згідно довіреності) в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4» здійснив придбання товарів, а саме папки для зошитів та пеналу, які візуально схожі на товари, що оглянуті судом в судовому засіданні та фотокопії яких долучені до матеріалів справи. Згідно відеозапису (слів продавця) вартість товарів складає 25 грн. за кожний товар та місцем реалізації є ринок Колібріс. На вимогу представника позивача, продавцем виписано та видано товарний чек. Факт надання позивачеві чеків підтверджується відеозаписом.

Позивачем надано суду для огляду оригінали вказаних чеків (копії долучені до матеріалів справи). Товарний чек № 1 від б/д 09 місяця 2014 року виданий в зв'язку з придбанням однієї папки А 4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ціною 25 грн., товарний чек № 11 від б/д 09 місяця 2014 року виданий в зв'язку з придбанням одного пеналу ІНФОРМАЦІЯ_1 на ринку «Колібріс» за ціною 25 грн. При цьому, обидва товарні чеки містять відбиток мокрої печатки ФОП ОСОБА_2, тобто відповідача.

Під час судового розгляду відповідач не заперечувала того факту, що здійснює свою підприємницьку діяльність у зафіксованому представником позивача на відеозапису приміщенні. Крім того, в матеріалах справи наявна копія договору найму № 39 від 22.11.2013 року, укладеного між відповідачем (наймач) та приватним підприємством "Колібріс" (наймодавець), відповідно до умов якого наймодавець передає, а наймач приймає в тимчасове платне користування частину павільйону № 12-а (9 кв. м.), розташованого за адресою: м. Київ, транспортна розв'язка проспект Леся Курбаса (50-річчя Жовтня) та вул. Гната Юри, торговельний центр "Колібріс" для здійснення роздрібної торгівлі канцтоварами, культтоварами, сувенірами.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців одним з видів діяльності СПД ОСОБА_2 є роздрібна торгівля газетами та канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах.

Відповідач не заперечувала і того факту, що печатка, відбиток якої міститься на виданих позивачеві товарних чеках, належить саме відповідачу та використовується при здійсненні господарської діяльності. Відповідач лише заперечувала факт наявності в неї спірного товару, його реалізації саме відповідачем та наголошувала на відсутності в неї найманих працівників. При цьому відповідачем, жодними належними доказами не обґрунтовано обставин за яких, при здійсненні в орендованому ним приміщенні господарської діяльності, що є аналогічною тій, якою займається відповідач, сторонніми особами, на вимогу покупців, видаються товарні чеки з зазначенням в них придбаваємого товару, що містять відбиток мокрої печатки саме відповідача.

Апеляційним судом враховано, що вказане приміщення разом з відповідачем на підставі договору оренди № 40 від 22.11.2013 року використовує СПД ОСОБА_9, яка згідно трудового договору з ОСОБА_6 використовує найману працю. Однак, жодних доказів того, що спірний товар належить саме СПД ОСОБА_9 та відповідна реалізація здійснювалась від її імені матеріали справи не містять.

Згідно матеріалів справи, двічі, на вимогу представника позивача, при придбанні товару були видані товарні чеки з печаткою саме відповідача.

Жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем було втрачено печатку, чи вона була викрадена в неї матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і доказів того, що відповідач звертався до правоохоронних органів з приводу вчинення будь-якими особами незаконних дій з використанням документів, що містять реквізити відповідача або втрати документів з відбитками мокрої печатки відповідача, тощо. Крім того, з відеозапису наданого позивачем чітко вбачається яка саме особа видає покупцям магазину товарні чеки з печаткою відповідача. Наявний в матеріалах справи висновок ст. ДІМ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 13.03.2014 року зазначених обставин не підтверджує та взагалі не містить відомостей про викрадення будь-якого майна, документів СПД ОСОБА_2.

При цьому. колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема, надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". За невчинення таких дій для продавців діючим законодавством передбачена відповідальність у вигляді накладення штрафних санкцій.

При цьому, жодна норма закону не зобов'язує покупця магазину перевіряти повноваження продавця, який здійснює реалізацію товару на оформлення розрахункових документів та видачі їх покупцю, як і не зобов'язує покупця перевіряти, чи дійсно товар, що знаходиться в магазині належить суб'єкту підприємницької діяльності, дані якого містяться на чеку. Навпаки саме на суб'єктів підприємницької діяльності законодавець покладає обов'язок щодо належного ведення господарської діяльності у визначений законом спосіб та не допущення будь-яких порушень діючого законодавства, зокрема, і в сфері інтелектуальної власності. Саме суб'єкт підприємницької діяльності повинен забезпечувати належне зберігання печаток і штампів, а також документів з його реквізитами та не допускати до здійснення зареєстрованого за ним виду господарської діяльності сторонніх осіб без відповідних повноважень.

Недоліки, допущені продавцем при заповненні товарних чеків, виданих представнику позивача, не спростовують фактів встановлених під час судового розгляду та які підтверджені відеозаписом наданим позивачем, зокрема здійснення реалізації товарів, а саме папки для зошитів і пеналу на яких розміщено персонажі "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_3", і "ІНФОРМАЦІЯ_21" з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу ІНФОРМАЦІЯ_23Крім того, на товарних чеках в якості найменування товарів вказано - пенал «ІНФОРМАЦІЯ_24», папка А4 «ІНФОРМАЦІЯ_24», міститься підпис продавця та проставлена печатка відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що матеріалами справи підтверджено факт неправомірного використання СПД ОСОБА_2 об'єктів авторського права, виключні майнові авторські права на які належать ТОВ "Маша и Медведь".

Звертаючись з відповідним позовом до господарського суду позивач просив стягнути з відповідача компенсацію в розмірі 48 720 грн. Позивач виходить з того, що відповідач реалізовував товар в якому чотири рази використав об'єкти авторського права, що можуть використовуватися самостійно, а тому на думку позивача, справедливим буде стягнути з відповідача мінімальну компенсацію за наступним розрахунком: 4 (використано зображень персонажів) х 10 (мінімальних заробітних плат) х 1218,00 грн. (розмір однієї мінімальної заробітної плати) = 48720,00 грн.

Позивач також вказує, що компенсація має нести в собі присічну функцію, тобто розмір компенсації має бути значним для правопорушника

Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Разом з тим, у підпункті 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" наведено, що у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

У пункті 42 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону України "Про авторське право і суміжні права" не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі № 01-06/417/2012 від 04.04.2012 р.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1 218 гривень.

Таким чином, беручи до уваги зазначену позицію Вищого господарського суду України та обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав, з огляду на спрямованість застосовуваних судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає обґрунтованим стягнення компенсації у розмірі 12 180,00 грн., тобто у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за вищевказане порушення. Стягуючи з відповідача компенсацію у мінімальному розмірі, суд враховує, характер допущеного порушення та розмір доходу отриманого відповідачем за реалізацію спірного товару.

З урахуванням викладених обставин колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для скасування рішення господарського суду м. Києва з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. В зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" задовольнити частково, рішення господарського суду м. Києва від 01.12.2014 року у справі № 910/21083/14 - скасувати та прийняти нове рішення, яким:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Маша и Медведь" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (03164, м. Київ, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Маша и Медведь" (129085, м. Москва, вул. Годовікова, буд. 9, будова 3, ІПН/КПП /771701001 в ІФПС № 17 СВАО р/р в ПАТ Банк "ОТКРЫТИЕ", м. Москва БІК 044585297, к/р ) компенсацію за порушення авторського права в розмірі 12 180,00 грн. (дванадцять тисяч сто вісімдесят гривень), судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 456,75 грн. (чотириста п'ятдесят шість гривень сімдесят п'ять копійок) та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 228,38 грн. (двісті двадцять вісім гривень тридцять вісім копійок).

Видачу наказу доручити господарському суду м. Києва.

Матеріали справи № 910/21083/14 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді О.М. Остапенко

С.В. Сотніков