РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015Справа №5011-75/15303-2012

За позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровська пристань"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "СТІЛФ" 2. Київської міської ради
за участюПрокуратури міста Києва
провизнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва
Судді Васильченко Т.В. (головуючий)

Марченко О.В.

Нечай О.В.

в присутності представників сторін:

від прокуратуриБондарчук І.П., довіреність №026128 від 13.05.2014;
від позивача не з'явилися;
від відповідача 1Захожа Т.В., довіреність б/н від 18.02.2015;
від відповідача 2Дорошенко О.С., довіреність №225-КР-661 від 11.03.2015.
Суть спору: Приватне акціонерне товариство "Дніпровська пристань" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТІЛФ" та Київської міської ради про: визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 10.08.2012, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Дніпровська пристань" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТІЛФ", посвідченого 10.08.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2177; застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 10.08.2012, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Дніпровська пристань" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТІЛФ", посвідченого 10.08.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2177, шляхом повернення у власність Приватного акціонерного товариства "Дніпровська пристань" об'єкта незавершеного будівництва - багаторівневого паркінгу, який знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, буд. 2 т, II черга (літ. К 1), готовністю 26%, номер РПВН 37307835; визнання права власності Приватного акціонерного товариства "Дніпровська пристань" на об'єкт незавершеного будівництва - багаторівневий паркінг, який знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, буд. 2 т, II черга (літ. К 1), готовністю 26%, номер РПВН 37307835; визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою Приватного акціонерного товариства "Дніпровська пристань" від 13.08.2012, що адресована Київській міській раді, стосовно відмови Приватного акціонерного товариства "Дніпровська пристань" від свого права оренди на земельні ділянки (кадастрові номери :66016003 та :66016011) загальною площею 179100,00 кв. м, які розташовані на пр. Генерала Ватутіна у Дніпровському районі м. Києва; визнання відсутнім права Київської міської ради на припинення права оренди Приватного акціонерного товариства "Дніпровська пристань" та передачу права оренди третім особам стосовно земельних ділянок (кадастрові номери :66016003 та :66016011) загальною площею 179100,00 кв. м, які розташовані на пр. Генерала Ватутіна у Дніпровському районі м. Києва протягом строку дії договору оренди земельної ділянки від 15.05.2002, посвідченого 15.05.2002 Руденком В.О. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №4297 та зареєстрованим Київським міським управлінням земельних ресурсів, запис в Книзі записів державної реєстрації договорів № 66-6-00055 від 10.07.2002.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу спірний об'єкт незавершеного будівництва перейшов у власність відповідача-1, однак оспорюваний договір з боку позивача укладений та підписаний заступником генерального директора Донським С.А. з перевищенням повноважень, у зв'язку з чим протиправною є і відмова від права оренди земельної ділянки. Крім того, на думку позивача, оспорюваний договір є значним правочином в розумінні Закону України «Про акціонерні товариства», втім в порушення ст.ст. 8, 70 вказаного Закону укладений заступником генерального директора товариства без отримання згоди загальних зборів акціонерів та без проведення ринкової оцінки відчужуваного майна.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2012 порушено провадження у справі №5011-75/15303-2012 та призначено до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2012 вжито заходи до забезпечення позову по справі №5011-75/15303-2012.

19.11.2012 відповідач-1, через відділ діловодства суду, подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з підстав того, що спірний договір купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва від 10.08.2012 від імені позивача був підписаний заступником генерального директора Донським С.А., якому згідно наказу №13-К від 27.04.2012 були надані повноваження (без обмежень повноважень) діяти від імені товариства. Також відповідач вказав, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Закону України «Про акціонерні товариства» щодо значних правочинів акціонерного товариства, оскільки об'єкт купівлі-продажу був відчужений за ринковою ціною, яка була менше 10% вартості активів товариства станом на час укладення спірної угоди.

Також, 19.11.2012 відповідач-1, через відділ діловодства суду, подав клопотання про витребування доказів у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М.

26.11.2012 відповідач-1 подав клопотання про витребування доказів у позивача; приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. та про залучення до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса КМНО Коваленко О.М.

14.02.2013 відповідач-1, через відділ діловодства суду, подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що на момент вчинення правочину купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва багаторівневого паркінгу, його ринкова вартість буда значно меншою ніж 10% активів позивача, а тому ч. 1 ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства», на яку посилається позивач, в даному випадку не застосовується.

Також, 14.02.2013 відповідач-1, через відділ діловодства суду, подав клопотання про витребування доказів від Шевченківської РДА в м. Києві в особі Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

14.02.2013 позивач, через відділ діловодства суду, подав письмові пояснення по справі, в яких наголосив на тому, що при вчиненні продажу спірного майна на користь відповідача-1, рішення про залучення суб'єкта оціночної діяльності загальними зборами акціонерів ПрАТ «Дніпровська пристань» не приймалося, оцінка ринкової вартості об'єкта незавершеного будівництва не проводилась, рішення про продаж паркінгу загальними зборами акціонерів товариства також не приймалося, умови продажу вищим органом товариства не погоджувались, у зв'язку із чим даний договір було укладено з грубим порушенням положень Закону України «Про акціонерні товариства».

28.02.2013 відповідач-1 подав заяву про призначення по справі судової будівельної експертизи.

11.03.2013 відповідач-1, через відділ діловодства суду, подав повторне клопотання про призначення судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи для визначення ринкової вартості об'єкта незавершеного будівництва - спірного багаторівневого паркінгу, який знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, буд. 2 т, ІІ черга (літ. К 1).

В судових засіданнях 19.11.2012, 26.11.2012 та 14.02.2013 у відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви.

В судовому засіданні 11.03.2013, в зв'язку зі складністю справи, суд дійшов висновку про призначення колегіального розгляду вказаної справи.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 11.03.2013 призначено колегіальний розгляд справи №5011-75/15303-2012 у наступному складі суду: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Баранов Д.О., Привалов А.І.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.03.2013 справу №5011-75/15303-2012 прийнято до провадження колегії суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Баранов Д.О., Привалов А.І. та призначено справу до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.05.2013 зупинено провадження у справі №5011-75/15303-2012 до розгляду господарським судом міста Києва справи № 910/9083/13, за позовом Компанії "АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД" до ПрАТ "Дніпровська пристань" про визнання недійсними рішень виконавчого органу товариства.

20.01.2015 відповідач-1, через відділ діловодства суду, подав клопотання про поновлення провадження у справі в зв'язку з завершення розгляду справи № 910/9083/13.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 26.01.2015 у зв'язку із закінченням повноважень у судді Привалова А.І та відпусткою судді Блажівської О.Є. справу №5011-75/15303-2012 передано колегії суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Грєхова О.А., Марченко О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.01.2015 справу №5011-75/15303-2012 прийнято до провадження колегії суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Грєхова О.А., Марченко О.В.

09.02.2015 відповідач-1, через відділ діловодства суду, подав доповнення до відзиву в яких зауважив на тому, що питання повноважень підписанта оспорюваного договору було предметом спору у справі № 910/9083/13 судовим рішенням у якій встановлено право виконавчого органу акціонерного товариства передавати свої повноваження іншим особам в силу ст. 60 Закону України «Про акціонерні товариства» та п. 7.58 Статуту ПрАТ «Дніпровська пристань», а отже і наявність повноважень у заступника генерального директора Донського С.А. на укладення оспорюваного договору. Крім того, просив припинити провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою ПрАТ "Дніпровська пристань" щодо відмови від свого права оренди на земельні ділянки та визнання відсутнім права Київської міської ради на припинення права оренди Приватного акціонерного товариства "Дніпровська пристань" та передачу права оренди третім особам, оскільки рішенням господарського суду міста Києва від 27.08.2014 у справі №910/2648/14, яке набрало законної сили, було розірвано договір оренди земельної ділянки, на підставі якого позивач набув право оренди.

23.03.2015 відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з підстав того, що вважає себе неналежним відповідачем по справі.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 23.03.2015 у зв'язку із відпусткою судді Грєхової О.А. справу №5011-75/15303-2012 передано колегії суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Марченко О.В., Нечай О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.2015 справу №5011-75/15303-2012 прийнято до провадження колегії суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Марченко О.В., Нечай О.В.

Розглянувши в судовому засіданні 23.03.2015 клопотання відповідача-1 про витребування доказів, суд відмовляє в їх задоволенні, з огляду на їх не відповідність вимогам ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, за результатами розгляду клопотань відовідача-1 про призначення експертизи, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні в зв'язку з необґрунтованістю, оскільки відповідачем-1 не доведено необхідність застосування відповідних методів та методик дослідження, які не може бути зроблено господарським судом самостійно без залучення відповідних фахівців.

Також, розглянувши клопотання відповідача-1 про залучення в якості третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М., суд відмовляє в його задоволенні, оскільки ТОВ "СТІЛФ" не доведено, що рішення по даній справі може вплинути на права або обов'язки нотаріуса щодо однієї з сторін.

Представники відповідачів та прокурор в судовому засіданні 23.03.2015 проти позовних вимог заперечили в повному обсязі.

Позивач в судове засідання своїх представників не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 23.03.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідачів та прокурора, які приймали участь під час розгляду справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2002 між Київською міською радою (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством "Дніпровська пристань" (нова назва - Приватне акціонерне товариство "Дніпровська пристань") (орендар) було укладено та нотаріально посвідчено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київради від 27.12.2001 за №178/1612 передає, а орендар приймає в оренду строком на 25 років земельні ділянки (кадастрові номери 66016003, 66016011) загальною площею 179100 кв.м. на просп. Генерала Ватутіна у Дніпровському р-ні м. Києва для будівництва, подальшої експлуатації та обслуговування житлових будинків з об'єктами соціально-культурного та побутового призначення в межах, які перенесені у натуру (на місцевість) і зазначені на планах, що є невід'ємною частиною цього договору (п. 1 договору оренди).

10.08.2012 між Приватним акціонерним товариством "Дніпровська пристань" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стілф" (покупець) було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, відповідно до умов якого продавець зобов'язався продати об'єкт незавершеного будівництва-багаторівневий паркінг, що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Генерала Ватутіна, 2-т, ІІ черга (літ. К1), готовністю 26%, а покупець зобов'язався прийняти багаторівневий паркінг та сплатити ціну, що зазначена у п. 2.1 цього договору, а саме: 17757018,46 грн. (п.п. 1.1, 2.1 договору).

Пунктом 1.2 договору визначено, що багаторівневий паркінг належить продавцю на підставі договору оренди земельної ділянки, посвідченого 15.05.2002 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №4297 (зареєстрований Київським міським управлінням земельних ресурсів, запис у Книзі записів державної реєстрації договорів №66-6-00055 від 10.07.2002р.), дозволу на виконання будівельних робіт №0285-ДН, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 21.04.2008р., витягу з наказу №396, виданого Виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Головним управлінням містобудування та архітектури 03.08.2012, зареєстрованих Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" 06.08.2012 в книзі: 236п-84, номер запису: 10982-П, реєстраційний номер 37307835, відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав №35070768, виданого Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" 06.08.2012.

Багаторівневий паркінг розташований на земельній ділянці площею 179100 кв.м, кадастрові номери 66016003, 66016011, за адресою: м. Київ, просп. Генерала Ватутіна, 2 (п. 1.3 договору).

Умовами п. 2.3 договору сторони визначили, що частина ціни багаторівневого паркінгу в розмірі 17757018,46 грн. сплачується шляхом зарахування зустрічних взаємних грошових вимог між ними, а саме: ціни багаторівневого паркінгу в розмірі 17757018,46 грн. та частини грошових вимог продавця до покупця за договором генерального підряду №СТ-01 від 14.09.2007 в розмірі 17757018,46 грн.

Від імені позивача вказаний договір підписаний заступником генерального директора товариства Донським Сергієм Анатолійовичем, що діє на підставі Статуту.

При цьому, нотаріально посвідченою заявою від 13.08.2012, поданою Київській міській раді, у зв'язку з переходом права власності на об'єкти нерухомості, що знаходяться на земельних ділянках (кадастрові номери :66:016:003 та :66:016:011) загальною площею 179100,00 кв.м., які розташовані на проспекті Генерала Ватутіна у Дніпровському районі м. Києва, до третіх осіб Приватне акціонерне товариство "Дніпровська пристань" відмовилося від свого права оренди на зазначені земельні ділянки і вказало, що не заперечує проти оформлення права користування на земельні ділянки третіми особами.

Позивач, вважаючи, що даний договір купівлі-продажу укладений всупереч нормам ст. 203 Цивільного кодексу України, ст.ст. 8, 51, 70 Закону України "Про акціонерні товариства" та п.п. 7.49, 7.50, 7.58 Статуту позивача, а саме з порушенням порядку вчинення значних правочинів акціонерним товариством та з перевищенням повноважень заступником генерального директора товариства, звернувся до господарського суду міста Києва з даним позовом. Крім того, позивач стверджує, що заява про відмову від права оренди, отриманого на підставі договору оренди земельної ділянки від 15.05.2002, як односторонній правочин в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України мала бути вчинена сторонами в двосторонньому порядку шляхом підписання договору, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202, ч. 2 ст. 203 та ст.ст. 205, 207, 237 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою; представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним в судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено, а позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків. При цьому, обставини, на які посилається позивач, звертаючись до господарського суду з позовом про визнання договору недійсним, не свідчать про наявність підстав та умов для визнання укладеного між сторонами договору недійсним, оскільки є припущеннями та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, пунктом 7.49 Статуту ПрАТ «Дніпровська пристань», в редакції чинній на дату укладення договору, визначено, що одноособовим виконавчим органом товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю є генеральний директор, а п. 7.60 передбачена посада заступника генерального директора.

Згідно зі ст. 60 Закону України "Про акціонерні товариства" особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, вправі без довіреності діяти від імені акціонерного товариства, в тому числі представляти його інтереси, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та давати розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками товариства, а у разі неможливості виконання нею своїх повноважень, ці повноваження здійснюються призначеною нею особою, якщо інше не передбачено статутом або положенням про виконавчий орган.

Пунктом 7.58 Статуту також передбачено, що генеральний директор має право передавати свої повноваження іншим працівникам, в порядку, передбаченому Статутом та цим Положенням.

Отже, і статтею 60 Закону України "Про акціонерні товариства" і Статутом товариства (п. 7.58) передбачено право виконавчого органу товариства - генерального директора, передавати свої повноваження іншим працівникам.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом генерального директора ПрАТ «Дніпровська пристань» №10-К від 25.04.2012 заступнику генерального директора було передано право виконувати повноваження без обмежень та права першого підпису всіх документів, правочинів від імені товариства.

Таким чином, з огляду на те, що згідно п. 7.58 Статуту товариства генеральний директор наділений правом першого підпису документів та правочинів, а також враховуючи приписи ст. 60 Закону України "Про акціонерні товариства", п. 7.58 Статуту стосовно права виконавчого органу передавати свої повноваження іншим працівникам, наказ №10-К від 25.04.2012 про передачу заступнику генерального директора повноважень генерального директора та права першого підпису всіх документів, правочинів від імені товариства відповідає вказаним нормам та положенням.

Вказані вище обставини щодо повноважень заступника генерального директора, який підписав оспорюваний договір від імені позивача були предметом спору у справі №910/9083/13 за позовом Компанії "Ассофіт Холдінгс Лімітед" до ПрАТ "Дніпровська пристань", треті особи Пінчук М.О. та Донський С.А. про визнання недійсними рішень виконавчого органу товариства.

Так, 25.04.2012 генеральним директором ПрАТ "Дніпровська пристань" Пінчуком М.О. видано наказ №10-к, яким переведено Донського С.А. з посади директора будівництва на посаду заступника генерального директора товариства, з наданням йому права виконувати повноваження без обмежень та права першого підпису всіх документів, а також правочинів від імені ПрАТ "Дніпровська пристань". Наказом генерального директора ПрАТ "Дніпровська пристань" №11-к від 25.04.2012 на підставі п. 7.60 Статуту ПрАТ "Дніпровська пристань" виконання функцій генерального директора товариства, під час його відсутності чи наявності інших підстав, що унеможливлюють виконання генеральним директором своїх функцій, покладено на заступника генерального директора Донського С.А. без обмеження повноважень (крім визначених статутом). Наказом генерального директора ПрАТ "Дніпровська пристань" Пінчука М.О. №12-к від 26.04.2012 зважаючи на подану заяву від 19.03.2012 про вирішення питання щодо звільнення 26.04.2012 за власним бажанням з посади генерального директора ПрАТ "Дніпровська пристань" на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України, припинено виконання обов'язків генерального директора ПрАТ "Дніпровська пристань" 26.04.2012 та у зв'язку з цим на підставі наказу заступника генерального директора №13-к від 27.04.2012 Донський С.А. з 27.04.2012 приступив до виконання функцій та повноважень, якими наділяється генеральний директор згідно Статуту ПрАТ "Дніпровська пристань".

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.06.2014 позовні вимоги задоволено частково, визнано наказ №12-к від 26.04.2012, виданий генеральним директором ПрАТ "Дніпровська пристань", та наказ №13-к від 27.04.2012, виданий заступником генерального директора ПрАТ "Дніпровська пристань" недійсними, в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2014 вказане рішення суду у справі №910/9083/13 скасовано частково та відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними наказу №12-К від 26.04.2012 та наказу №13-К від 27.04.2012, в іншій частині рішення залишено без змін.

Тобто, судовими рішеннями у справі №910/9083/13 було встановлено законність прийняття вищезазначених наказів виконавчого органу ПрАТ "Дніпровська пристань".

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Викладене спростовує доводи позивача про відсутність повноважень у заступника генерального директора Донського С.А., який до того ж починаючи з 27.04.2012 виконував функції генерального директора позивача, на укладення від імені ПрАТ "Дніпровська пристань" оспорюваного договору, а відповідно і його суперечність вимогам ст. 203 ЦК України та Статуту ПрАТ "Дніпровська пристань".

Недоведеними є і доводи позивача про порушення порядку вчинення значного правочину. Так, за визначенням ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» значний правочин - правочин (крім правочину з розміщення товариством власних акцій), учинений акціонерним товариством, якщо ринкова вартість майна (робіт, послуг), що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів товариства, за даними останньої річної фінансової звітності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства» рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину. У разі неприйняття наглядовою радою рішення про вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

Згідно фінансового звіту від 01.01.2012, баланс позивача станом на 31.12.2011 складав 581726600 грн. Отже, у 2012 році значний правочин для позивача згідно ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства», був би у випадку, якщо ринкова вартість майна (робіт, послуг), що є його предметом, становила 58172660 грн. При цьому, в Статуті позивача будь-яких інших критеріїв для віднесення правочину до значного не передбачено.

В той же час, як було встановлено вище, оспорюваний договір був вчинений за ціною продажу, яка складає 17757018,46 грн.

Під час розгляду справи позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що предмет купівлі-продажу був оцінений сторонами в меншому розмірі ніж його ринкова вартість, як і не надано доказів перевищення ринкової вартості 10% від вартості активів позивача станом на час вчинення оспорюваного правочину.

Навпаки, згідно Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості активів майнового комплексу ПрАТ "Дніпровська пристань", складеного станом на 30.06.2012 суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Оцінювальна компанія «ДК-Експерт» та довідки самого позивача №162 від 10.08.2012, ринкова вартість об'єкта незавершеного будівництва - багаторівневий паркінг, що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Генерала Ватутіна, 2-т, ІІ черга (літ. К1), готовністю 26% складає 14797515,38 грн.

Тобто, ринкова вартість предмету купівлі-продажу була меншою ніж ціна договору, вчиненого сторонами та не перевищувала 10% вартості активів позивача, а відтак, оспорюваний договір станом на дату його укладання не був значним правочином в розумінні Закону України «Про акціонерні товариства», що спростовує доводи позивача про обов'язковість прийняття рішення загальними зборами акціонерів позивача щодо залучення суб'єкта оціночної діяльності та проведення відповідної оцінки ринкової вартості предмету оспорюваного договору купівлі-продажу, а також рішення загальних зборів акціонерів про погодження продажу, оскільки оспорюваний договір не є значним правочином та не суперечить вимогам ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства».

З огляду на вищевикладене, оскільки позивач не довів за допомогою належних і допустимих доказів факту перевищення повноважень заступником генерального директора ПрАТ "Дніпровська пристань" своїх повноважень при укладанні спірного договору купівлі-продажу та порушення порядку вчинення значних правочинів і інших підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним під час розгляду справи не встановлено, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 10.08.2012 та застосування наслідків його недійсності.

Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому, відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, уклавши договір купівлі-продажу позивач припинив своє право власності на об'єкт незавершеного будівництва - багаторівневий паркінг, який знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, буд. 2 т, II черга (літ. К 1), готовністю 26%, а тому відсутні правові підстави для визнання права власності на цей об'єкт за позивачем. Будь-яких інших правових підстав для визнання за позивачем права власності на об'єкт незавершеного будівництва ним не зазначено, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відмову в позові в цій частині.

Відсутні правові підстави і для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою ПрАТ "Дніпровська пристань" від 13.08.2012, яка адресована Київській міській раді, стосовно відмови ПрАТ "Дніпровська пристань" від свого права оренди на земельні ділянки та визнання відсутнім права Київської міської ради на припинення права оренди ПрАТ "Дніпровська пристань" і передачу права оренди третім особам стосовно земельних ділянок (кадастрові номери :66016003 та :66016011) загальною площею 179100,00 кв. м, які розташовані на пр. Генерала Ватутіна у Дніпровському районі м. Києва.

Так, як зазначалося вище, 15.05.2002 між Київською міською радою (орендодавець) та ЗАТ "Дніпровська пристань", після зміни найменування - ПрАТ "Дніпровська пристань" (орендар), укладено договір оренди земельної ділянки, за яким на підставі рішення Київської міської ради від 27.12.2001 №178/1612 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду строком на 25 років земельні ділянки (кадастрові номери 66016003, 66016011) загальною площею 179100 кв.м. на пр. Генерала Ватутіна у Дніпровському районі м. Києва для будівництва, подальшої експлуатації та обслуговування житлових будинків з об'єктами соціально-культурного та побутового призначення в межах, які перенесені у натуру (на місцевість) і зазначені на планах, що є невід'ємною частиною цього договору.

Отже, позивач набув право платного, строкового володіння та користування земельними ділянками площею 179100 кв.м. для будівництва, подальшої експлуатації та обслуговування житлових будинків з об'єктами соціально-культурного та побутового призначення на підставі цивільно-правового договору.

Разом з тим, рішенням господарського суду міста Києва від 27.08.2014 у справі №910/2648/14 за позовом Першого заступника прокурора Дніпровського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ПрАТ "Дніпровська пристань", третя особа ТОВ "Стілф" розірвано договір оренди земельної ділянки від 15.05.2002, укладений між Київською міською радою та ЗАТ "Дніпровська пристань", посвідчений приватним нотаріусом КМНО Руденком В.О. 15.05.2002 за реєстровим №4297 та зареєстрований Київським міським управлінням земельних ресурсів 10.07.2002 за №66-6-00055 та зобов'язано ПрАТ "Дніпровська пристань" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 179100 кв. м (кадастрові номери- :66:016:003 та :66:016:011), що знаходиться за адресою: просп. Генерала Ватутіна у Дніпровському районі м. Києва.

Тобто, обставини, на які посилається позивач в обґрунтування свого права на землекористування, припинили існувати станом на час розгляду даної справи у зв'язку з розірванням договору оренди земельної ділянки від 15.05.2002 в судовому порядку, у зв'язку з чим, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог, що ґрунтуються на них.

При цьому, слід відзначити, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою (п. «а» ст. 141 Земельного кодексу України).

Частинами 3, 4 статті 142 вказаного Кодексу визначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Отже, нормами чинного законодавства передбачена особлива підстава припинення права користування земельною ділянкою, яка і була реалізована позивачем.

Доказів того, що відмова від права користування земельною ділянкою була вчинена не у відповідності до вимог чинного законодавства чи порушувала чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси позивачем суду надано не було.

В свою чергу, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільської, селищної, міської ради, які в межах своїх повноважень приймають нормативні та інші акти у формі рішень (п. 34 ч. 1 ст. 26, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування»), що свідчить про наявність у Київської міської ради права розпоряджатися спірними земельними ділянками в межах, визначених законом.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Втім, позивачем під час розгляду справи не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що позивачем не доведено обставин на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з покладенням судового збору на позивача, в порядку ст. 49 ГПК України.

При цьому, суд вважає за необхідне скасувати заходи до забезпечення позову, які вжиті ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2012 у справі №5011-75/15303-2012, оскільки відпала потреба у вказаних заходах, так як суд дійшов висновку про відмову в позові.

Так, приписами статті 68 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 43, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Скасувати заходи до забезпечення позову, які вжиті ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2012 у справі №5011-75/15303-2012.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено 24.03.2015.

Головуючий суддя Т.В.Васильченко

судді О.В.Марченко

О.В.Нечай