ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 березня 2015 року Справа № 910/1720/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Кочерової Н.О.,
суддів:Губенко Н.М.,
Дунаєвської Н.Г.,
Мележик Н.І.,
Самусенко С.С.,
розглянувши заяву публічного акціонерного товариства "Електровимірювач"
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 27.11.2014
у справі№ 910/1720/14
за позовомДержавного агентства резерву України
до публічного акціонерного товариства "Електровимірювач"
за участюпрокуратури Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері
прозобов'язання повернути майно, стягнення неустойки, ціна позову 370 612,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.07.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2014, позовні вимоги задоволено. Зобов'язано публічне акціонерне товариство "Електровимірювач" поставити Державному агентству резерву України до державного резерву 0,846 т алюмінію первинного включаючи силумін; 0,4667 т припоїв олов'яно-свинцевих; 0,217 т прокату алюмінієвого; 0,4482 т прокату нікелевого; 0,099 т прокату мідного; 0,117 т прокату латунного; 0,032 т олова; включаючи вторинне. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Електровимірювач" на користь Державного агентства резерву України 157 371,54 грн. штрафу та 213 240,83 грн. пені.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.11.2014 у справі №910/1720/14 постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2014 залишено без змін.

Публічним акціонерним товариством "Електровимірювач" подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від від 27.11.2014 у справі №910/1720/14, в якій заявник просить скасувати зазначену постанову, рішення та постанову судів попередніх інстанцій, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 17.02.2010 у справі №11/96, від 06.04.2010 у справі №4/113-45/195, від 24.05.2012 у справі №5023/9180/11, від 24.05.2012 у справі №22/49, від 06.06.2013 у справі №5015/4686/12, від 20.05.2008 у справі №4/182, від 18.03.2009 у справі №40/256пн, від 04.03.2011 у справі №2/38, від 12.11.2009 у справі №4/154, від 18.06.2008 у справі №40/70т, від 25.11.2010 у справі №47/603-06, від 22.12.2010 у справі №14/388, мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 208, 937 Цивільного кодексу України, статті 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв", пунктів 4,10 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву" від 08.10.97 №1129, внаслідок чого, ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, колегія суддів не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно на таких підставах: 1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових рішень (пункт 1 цієї статті) матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за подібних предмета та підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

При вирішенні питання допуску справи до провадження Верховного Суду України враховується сукупність всіх наявних складових ознак неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

У постанові Вищого господарського суду України від 27.11.2014 у справі №910/1720/14, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову про зобов'язання відповідача повернути майно (матеріальні цінності державного резерву), а також стягнення штрафу та пені. Такого висновку суд касаційної інстанції дійшов з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи стосовно того, що:

- відповідач є зберігачем матеріальних цінностей державного резерву йому було доведене мобілізаційне завдання щодо закладення до резерву відповідного майна, включаючи вторинне, що підтверджується актом закладки матеріальних цінностей за формою №1, який підтверджує закладення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на відповідальне зберігання;

- відповідач, як відповідальний зберігач матеріальних цінностей державного матеріального резерву не забезпечив збереження ввірених йому матеріальних цінностей, що підтверджується відповідними доказами та свідчить про наявність, визначених Законом України "Про державний матеріальний резерв" підстав для повернення спірного майна до держаного матеріального резерву. Разом з тим, відповідно до вимог зазначеного закону, стягненню з відповідача підлягає штраф та пеня.

Водночас, у постановах від 17.02.2010 у справі №11/96, від 06.04.2010 у справі №4/113-45/195, від 24.05.2012 у справі №5023/9180/11, від 24.05.2012 у справі №22/49, від 06.06.2013 у справі №5015/4686/12, від 20.05.2008 у справі №4/182, від 18.03.2009 у справі №40/256пн, від 04.03.2011 у справі №2/38, від 12.11.2009 у справі №4/154, від 18.06.2008 у справі №40/70т, від 25.11.2010 у справі №47/603-06, від 22.12.2010 у справі №14/388, на які посилається заявник, суд касаційної інстанції визнав обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для відмови в позові про зобов'язання повернути до державного резерву матеріальні цінності та стягнення штрафних санкцій. При цьому суд касаційної інстанції виходив з встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи стосовно того, що: позивачами не надано належних доказів, підтверджуючих закладку спірних матеріальних цінностей на відповідальне зберігання відповідачів, зокрема акту закладки матеріальних цінностей за формою №1, який підтверджує закладення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на відповідальне зберігання, чи будь-яких інших, визнаних судом, доказів закладки відповідачам матеріальних цінностей мобілізаційного резерву; підприємство відповідача не включене до переліку підприємств, які виконують відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву (справа №2/38), що свідчить про відсутність підстав для зобов'язання відповідачів нести відповідальність передбачену Законом України "Про державний матеріальний резерв". Враховуючи недоведеність факту закладки спірних матеріальних цінностей, відсутні підстави для стягнення штрафу та пені за їх незбереження.

Таким чином, змістом наведених постанов суду касаційної інстанції спростовуються доводи заявника стосовно неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах з огляду на різні встановлені фактичні обставини у цих справах в порівнянні з постановою, про перегляд якої заявлено.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що за змістом частини другої статті 38 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та розділу ХІІ2 ГПК України основною метою діяльності Верховного Суду України є створення однакової судової практики застосування норм матеріального права та усунення порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Таким чином, в порядку, встановленому розділом ХІІ2 ГПК України, правова оцінка повноти дослідження обставин справи попередніми судовими інстанціями під час перегляду справи не здійснюється.

З огляду на викладене, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити публічному акціонерному товариству "Електровимірювач" у допуску справи №910/1720/14 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяН. Кочерова
Судді:Н. Губенко
Н. Дунаєвська
Н. Мележик
С. Самусенко