ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа № 907/305/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.

за участю представників сторін (за первісним позовом):

від позивача: Молчан О.Л., Лук'яненко А.О. - представники (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Мармарош" б/н від 10.02.15

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.01.15 (суддя Якимчук Л.М.)

у справі № 907/305/14

за первісним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний технологічний інститут "Електрон", м. Мукачево

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Мармарош", м. Рахів

про стягнення 634 607, 00 грн.,

за зустрічним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю „Мармарош", м. Рахів

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний технологічний інститут „Електрон", м. Мукачево

про визнання недійсним договору оренди цілісного майнового комплексу.

В квітні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний технологічний інститут "Електрон" звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Мармарош" про стягнення заборгованості по орендній платі на суму 390 773, 98 грн. з урахуванням індексу інфляції за період з грудня 2011 по лютий 2014, оскільки останній не виконав зобов'язання за договором оренди цілісного майнового комплексу від 06.12.2011.

Відповідач подав зустрічну позовну заяву до ТОВ "НДТІ "Електрон" про визнання недійсним договору оренди від 06.12.2011 з підстав фактичного передання в оренду лише частини майна згідно з вказаним договором оренди відповідно до акту приймання-передачі від 06.12.2011. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; порушення цієї вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України тягне за собою визнання такого правочину недійсним.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.05.2014 (суддя Ушак І.Г.) та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2014 (головуючий суддя: Кордюк Г.Т., судді Гриців В.М. та Якімець Г.Г.) в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані, зокрема тим, що ТОВ "НДТІ "Електрон" не довело в установленому законом порядку передання за актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу, про який зазначено у п. 1.1. договору оренди від 06.12.2011; відповідно до акту приймання-передачі від 06.12.2011, підписаного сторонами, в оренду було передано лише частину майна, що входить до складу цілісного майнового комплексу, а не сам цілісний майновий комплекс як об'єкт оренди загальною площею 1322,10 кв.м., за користування яким умовами договору оренди встановлено орендну плату у розмірі 14 500,00 грн.

Стосовно зустрічного позову, то як зазначили суди попередніх інстанцій, ТОВ "Мармарош" не довело, що укладення оспорюваного договору оренди від 06.12.2011 не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Постановою Вищого господарського суду України від 5 листопада 2014 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний технологічний інститут "Електрон" задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2014 та рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.05.2014 у справі № 907/305/14 скасовано та направлено справу на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області.

Підставою для скасування постановлених рішень було те, що судами попередніх інстанцій не звернуто увагу на те, що поряд з тим, що в п.1.1 договору оренди (предмет договору) окрім майна, що передається в орендне користування загальною площею 1322,10 кв. м. (будівля літ. Е загальна площа якої 801,00 кв. м., частина будівлі літ. З площею 273,90 кв. м., літ К. площею 194,20 кв. м., літ. Л площею 53,00 кв. м.), також зазначено, що перелік, склад та вартість майна, що входить до складу цілісного майнового комплексу за цим договором, встановлені у додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору, конкретно не з'ясовано, яке саме майно входить до цілісного майнового комплексу фактично і є предметом вказаного договору оренди, та чи свідчить передання по акту приймання-передачі майна від 06.12.2011 про виконання орендодавцем обов'язку з передачі в строкове платне користування нерухомого та рухомого майна, що у цілому складає господарський об'єкт із закінченим циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з метою організації геологічного вивчення (дослідно-промислової розробки) родовищ (ділянок) поліметалевих руд.

До початку розгляду справи по суті, при новому розгляді, позивач надав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову.

У поданій позивачем заяві про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову він виклав позовні вимоги наступним чином:

1) задовольнити первісний позов товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний технологічний інститут „Електрон" з урахуванням цієї заяви про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову;

2) стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Мармарош" на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний технологічний інститут „Електрон" суму заборгованості у розмірі 818 013, 24 грн, в тому числі: 536 500, 00 грн. сума основного боргу, 158 775,00 грн. пені, 98 107, 00 грн. сума збільшеного боргу з урахуванням індексу інфляції, 24 631, 24 грн. відсотків річних;

3) визнати недійсним в частині четвертого речення пункту 1.1. укладений 06.12.2011 між товариством з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний технологічний інститут „Електрон" та товариством з обмеженою відповідальністю „Мармарош" договір оренди цілісного майнового комплексу, а саме його умови зі змістом: „В орендне користування передаються: будівля літ. Е загальна площа якої - 801,00 кв. м., частина будівлі літ З площею 273.90 кв. м. літ К площею 194,20 кв. м. літ Л площею 53,00 кв. м всього загальна площа 1322,10 кв. м.";

4) розірвати укладений 06.12.20144 між товариством з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний технологічний інститут „Електрон" та товариством з обмеженою відповідальністю „Мармарош" договір оренди цілісного майнового комплексу;

5) в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю „Мармарош" відмовити повністю.

Ухвалою суду від 18.12.2014 прийнято судом заяву в частині збільшення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, в задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 27.01.14 у справі № 907/305/14 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача суму 617 768, 29 грн., з яких 519 661, 29 грн. - борг, 98 107, 00 грн. - інфляційні втрати та 12 355, 80 грн. у відшкодуванні витрат по сплаті судового збору. У решті позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що предметом договору є саме майно, встановлене в додатку № 1 до договору, а у зв'язку з відсутністю доказів сплати відповідачем орендної плати, первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В задоволенні зустрічних позовних вимог, місцевий господарський суд відмовив з огляду на недоведеність відповідачам обставин, якими належним чином було б підтверджено, що оспорюваний правочин при укладенні його сторонами не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому, невиконання орендодавцем умов договору з передачі орендареві цілісного майнового комплексу, як стверджує позивач за зустрічним позовом, не є фактом, що дає підстави для визнання недійсним цього договору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Мармарош" звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.01.2015, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, зазначає, що ухвалою місцевого господарського суду від 16.01.2015 розгляд справи відкладався на 26.01.2015, поряд з цим, рішення було прийнято 27.01.2015 про що відповідач повідомлений не був.

Також, вказує, що місцевий господарський суд не відобразив питання про звільнення позивача від сплати судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог.

Зазначає, про відсутність можливості ідентифікації, за якою можливо було б віднести зазначені виробничі площі - 375 кв.м. до тієї чи іншої будівлі, в додатку № 1 та акті приймання - передачі чи встановлення меж переданої за актом земельної ділянки площею 0, 37 га.

Крім того, звертає увагу, що згідно договору, передачі підлягав весь ЦМК із загальною площею виробничих приміщень 1 322, 10 кв.м.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.02.15 апеляційну скаргу у складі колегії суддів: головуючий суддя Юрченко Я.О, судді Давид Л.Л. та Хабіб М.І. прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 03.03.15.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 у зв'язку з перебуванням суддів Давид Л.Л. та Хабіб М.І. у відпустці, у склад судової колегії внесено зміни, замість суддів Давид Л.Л. та Хабіб М.І. введено суддів Данко Л.С. та Зварич О.В.

3 березня 2015 року позивач (за первісним позовом), скориставшись правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі суду від 03.03.2015.

У зв'язку з перебуванням судді Данко Л.С. у відпустці, розпорядженням голови суду від 30.03.2015 у склад колегії по справі № 907/305/14 внесено зміни, замість судді Данко Л.С. введено суддю Хабіб М.І.

В даному судовому засіданні представники позивача (за первісним позовом) заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просили залишити рішення місцевого господарського суду з підстав його законності та обґрунтованості без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, однак від його представника надійшло електронне повідомлення, в якому останній вказував про неможливість явки в судове засідання та просить розглянути справу за наявними матеріалами, з урахуванням доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.01.2015 у справі № 907/305/14 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 6 грудня 2011 року ТОВ НДТІ „Електрон" (орендодавець) та ТОВ „Мармарош" (орендар) укладено договір оренди цілісного майнового комплексу, відповідно до п. 1.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме та рухоме майно, що у цілому складає господарський об'єкт із закінченим циклом виробництва продукції (робіт, послуг) - цілісний майновий комплекс (ЦМК) з метою організації геологічного вивчення (дослідно - промислової розробки) родовищ (ділянок) поліметалевих руд. Перелік, склад та вартість майна, що входить до складу цілісного майнового комплексу за цим договором, встановлені у додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору. Схеми автономних інженерних комунікацій (водопостачання, каналізації та енергопостачання) встановлені в додатках №№2,3,4, що є невід'ємною частиною цього договору. В орендне користування передаються: будівля літ. Е, загальна площа якої 801,00 кв. м; частина будівлі літ. З площею 273,90 кв. м, літ. К площею 194,20 кв. м., літ. Л площею 53,00 кв. м., всього загальна площа 1322,10 кв. м.

Даний цілісний майновий комплекс розташований на відокремленій земельній ділянці загальною площею 3,5973 га, яка знаходиться у власності орендодавця по вул. Берегівська-об'їздна, 6 у м. Мукачево.

Відновна вартість ЦМК з урахуванням індексації, згідно п. 1.4 договору, складає 1 348 211 грн.

Пунктом 2.4. договору встановлено, що орендар вступає у строкове платне користування цілісним майновим комплексом у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі цілісного майнового комплексу.

Відповідно до п.3.1. договору орендна плата за договором становить 14 500, 00 грн. в місяць.

Згідно п.3.2. договору, зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати починаються з дати підписання договору оренди та акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу.

Пунктом 3.3. встановлено, що орендна плата перераховується орендарем щомісячно на поточний рахунок протягом 10 днів з моменту отримання виставлених рахунків. Рахунок виставляється не пізніше 3 числа місяця наступного за розрахунковим періодом з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до п. 6.1. орендодавець зобов'язався передати орендарю в оренду цілісний майновий комплекс згідно з умовами договору за актом приймання-передачі.

Пунктом 9.1. договору передбачено, що підписання акту приймання-передачі цілісного комплексу є визначальною умовою, щодо вступу договору в законну силу .

Договір підписано сторонами, посвідчено нотаріально та зареєстровано у реєстрі нотаріальних дій під № 6916, про що свідчить витяг з Державного реєстру правочинів від 06.12.2011.

Відповідно до додатку № 1 до договору, що є його невід'ємною частиною, позивач передав відповідачу майно, що входить до складу цілісного майнового комплексу та складається з 13 одиниць необхідного для виробництва обладнання, виробничих площ - 375 кв. м. та земельної ділянки площею 0,37 га, про що свідчить підписаний акт приймання-передачі від 06.12.2011. Як вбачається з акту прийому-передачі, загальна вартість майна, що є предметом договору оренди ЦМК становить 1 348 211 грн.

У відповідності до вимог ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено місцевим господарським судом, на виконання вказаного договору позивач фактично передав відповідачу майно, яке визначене у додатку № 1 до договору, а саме: 13 одиниць обладнання, виробничі площі 375 кв. м., земельна ділянка під ЦМК - 0,37 га, що підвереджується актом приймання-передачі від 06.12.2011, який підписаний сторонами договору та скріплений печатками. Акт не містить жодних зауважень чи застережень.

У додатку № 1 до договору, в акті приймання-передачі та пункті 1.4 договору визначено, що вартість цілісного майнового комплексу з урахуванням індексу інфляції складає 1 348 211 грн. Тобто у договорі визначено вартість майна, яке фактично було передано відповідачу.

Орендна плата встановлена пунктом 1 договору у розмірі 14500 грн. в місяць з урахуванням індексу інфляції.

Відтак, оскільки п.1.1. договору передбачено, що в оренду передається майно, яке встановлено у додатку № 1 до договору, а ним же встановлена і вартість майна (цілісного майнового комплексу), яка співпадає з вартістю вказаною у акті приймання-передачі цілісного майнового комплексу та у пункті 1.4. договору, то щомісячна орендна плата визначена пунктом 3.1. договору у сумі 14 500, 00 грн. стосується саме майна фактично переданого в оренду відповідачу.

Також, на виконання постанови Вищого господарського суду України від 5.11.2014, місцевим господарським судом досліджено, що виробничі площі, які передані фактично в оренду - 375 м. кв. це частина приміщень будівлі під літерою Е (гальванічний цех). Також, даний факт підтвердили представники позивача в судових засіданнях та жодним чином не спростував відповідач.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що предметом договору було саме обладнання, виробничі площі та земельна ділянка, зазначені в додатку № 1 до договору, що є його невід'ємною частиною, відтак позивач виконав свій обов'язок за договором.

Поряд з цим, відповідач свого обов'язку щодо сплати орендної плати не виконав, відтак заборгував позивачу за період з грудня 2011 року по грудень 2014 року 634 607, 00 грн. з урахуванням індексу інфляції.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок місцевий господарський суд виявив, що за грудень 2011 року орендна плата складає 12 161, 29грн. (з 06.12.2011 по 31.12.2011), і така зазначена в рахунку від 03.01.2012 № 01, а позивач у розрахунку вказав за грудень 2011 року суму 14 500 грн., як за цілий місяць оренди.

З огляду на викладене, судом правомірно присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 591 661, 29 грн. орендної плати та 98 107 грн. інфляційних втрат.

Щодо зустрічних позовних вимог, судова колегія повністю погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Стаття 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 5 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання сторонами або стороною цих вимог відповідно до ст. 215 ЦК України є підставою для визнання недійсним укладеного правочину.

У пункті 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України, тому, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до п. 2.2 вищевказаної постанови пленуму, за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Приписами ст. 766 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки непередання майна наймачеві. Так, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою або відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за зустрічним позовом, вимагаючи визнання недійсним договору оренди у зв'язку з недотриманням приписів. 5 ст. 203 ЦК України не довів обставин, якими належним чином було би підтверджено, що оспорюваний правочин при укладенні його сторонами не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому, невиконання орендодавцем умов договору з передачі орендареві цілісного майнового комплексу, як стверджує позивач за зустрічним позовом, не є тим фактом, що дає підстави для визнання недійсним цього договору.

Більше того, слід зазначити, що відповідач, який вважає, що позивач повинен передати ЦМК загальною площею 1 322, 10 кв.м. не вимагав від позивача передання цього майна, не заявляв про відшкодування збитків та не відмовлявся від договору. Також, відповідачем не подано суду доказів, щодо неможливості використання фактично переданого обладнання, виробничих площ та земельної ділянки, згідно додатку № 1 до договору для мети договору, а саме для організації геологічного вивчення (дослідно-промислової розробки) родовищ (ділянок) поліметалевих руд. Така бездіяльність відповідача, додатково підтверджує правомірність висновків місцевого господарського суду.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, щодо його неповідомлення про судове засідання 27.01.2015 є безпідставними, оскільки як вбачається з протоколу судового засідання, таке розпочалось 26.01.2015 та закінчилось оголошенням вступної та резолютивної частини рішення 27.01.2015.

Щодо судового збору, слід зазначити, що такий при поданні заяви про збільшення позовних вимог був сплачений позивачем, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення.

Інші доводи скаржника є належним чином спростовані доводами, викладеними у рішенні місцевого господарського суду, відтак не потребують подвійного спростування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У зв'язку з відсутністю доказів, які б обґрунтовували неправомірність та безпідставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Закарпатської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.01.2015 у справі № 907/305/14 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 06.04.2014

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.