РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015Справа №910/1514/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СОФІТ-ЛЮКС»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Нові зодчі»
про стягнення 4 007,20 грн.
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача -Чередніченко Є.М. №19-0102/2015 від 19.01.2015р.
від відповідаа -не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СОФІТ-ЛЮКС» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові зодчі» про стягнення з останнього за Договором поставки №24-2410/54024 від 21.10.2014 заборгованості у розмірі 4 007,20 грн., крім того просив судові витрати у розмірі 1 827,00 грн. також покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.10.2014 між сторонами укладено Договір поставки №24-2410/54024, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання передати (поставити) у власність відповідача замовлений товар, а останній - прийняти та оплатити вказаний товар, проте, як вказує позивач, в результаті неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань у нього виникла заборгованість у розмірі 4 007,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2015 порушено провадження у справі №910/1514/15-г та призначено розгляд вказаної справи на 11.03.2015.

11.03.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі №910/1514/15-г від 30.01.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2015 розгляд справи №910/1514/15-г відкладався на 30.03.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

20.03.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла копія Акта звірки взаєморозрахунків станом на 13.03.2015.

Представник позивача у судове засідання 30.03.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача у судові засідання, призначені на 11.03.2015 та 30.03.2015 не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі №910/1514/15-г від 30.01.2015 не виконали, заяв та клопотань не подавали.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних у матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/1514/15-г.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 30.03.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СОФІТ-ЛЮКС» (далі - Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нові зодчі» (далі - Покупець, Відповідач) укладено Договір поставки 24-2410/54024 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов'язується передатти (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - Покупцеві товар (товари) вказаний в замовленні, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар на підставі видатково-прибуткових накладних (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п.п. 2.1., 2.3. Договору базис поставки за ІНКОТЕРМС 2010 - EXW (EX WORKS), ФРАНКО ЗАВОД, місце поставки - склад Постачальника, розташований за адресою: м. Київ, вул. Сім'ї Хохлових, буд. 8-А. Право власності та ризики випадкової загибелі за поставлені товари переходить до Покупця в момент отримання товару від Постачальника за видатково-прибутковою накладною.

Сторони погодили, що строк поставик кожної узгодженої партії товару становить 7 календарних днів з дати узгодження партії поставки в замовленні (п. 4.1. Договору).

Пунктами 7.2, 7.4. Договору передбачено, що ціна товару, який поставляється на умовах даного Договору, узгоджується сторонами в замовленні, відображається в рахунках-фактурах та вказується у видатково-прибутковій накладній. Загальна вартість поставленого Постачальником товару Покупцю в одному календарному місяці не повинна перевищувати суму в розмірі 33 325,00 грн., в т.ч. ПДВ 5 554,00 грн.

Відповідно до п. 8.1. Договору Покупець повинен сплатити поставлений товар не пізніше 7 календарних днів з дати поставки товару Постачальником. Оплата здійснюється у розмірі повної вартості поставленої партії товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок Постачальника, вказаний у реквізитах Пастачальника цього Договору.

Сторонами досягнуто домовленості, що оплата здійснюється Покупцем на підставі цього Договору, рахунку-фактури, виставленого Постачальником на вартість поставленої партії товару та накладних. При здійсненні платежу Покупець повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього Договору, номер та дату видатково-прибуткової накладної (товарно-транспортної накладної), за якою партія товару постачалася, та номер та дату рахунку-фактури, виписаної Постачальником на оплату поставленої партії товару (п. 8.2. Договору).

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку Позивача, виконанням Відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленої згідно Договору товару, у зв'язку з чим Позивач вказує на існування заборгованості за поставлений товар у розмірі 4 007,20 грн.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується передача Відповідачу товару за видатковими накладними. Так, на виконання умов Договору Позивачем поставлено, а Відповідачем прийнято товару за загальну суму 9 007,20 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані представниками сторін без заперечень та скріплені печатками товариств, а саме:

- №9117 від 27.10.2014 з урахуванням ПДВ на суму 2 502,00 грн.;

- №9325 від 31.10.2014 з урахуванням ПДВ на суму 6 505,20 грн.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 21.01.2015 Відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару виконав частково на суму розмірі 5 000,00 грн. (що підтверджується копіями банківських виписок).

Як вказує Позивач у своїх письмових поясненнях, останній направив на адресу Відповідача вимогу про необхідність погашення заборгованості за поставлений товар протягом 3 календарних днів. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (копія наявна у матеріалах справи) 22.12.2014 повноважним представником Відповідача отримано вказану претензію.

У зв'язку з цим, Позивач вказує на прострочене грошове зобов'язання Відповідача, що станом на день звернення до суду становить 4 007,20 грн. ( 9 007,20 грн. - 5 000,00 грн.)

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України, п. 8.1 Договору Покупець повинен сплатити поставлений товар не пізніше 7 календарних днів з дати поставки товару Постачальником. Оплата здійснюється у розмірі повної вартості поставленої партії товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок Постачальника, вказаний у реквізитах Пастачальника цього Договору.

Таким чином, у разі невиконання обов'язку, передбаченого п. 81.1 Договору, Покупець вважається таким, що прострочив грошове зобов'язання.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується станом на день звернення до суду наявність у Відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь Позивача, на підставі Договору, за переданий товар суми заборгованості у розмірі 4 007,20 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що станом на дату оголошення рішення у справі Відповідач сплатив частину основного боргу у розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується копіями банківських виписок від 27.01.2015, 31.01.2015 та безпосередньо наданим позивачем Актом звіряння взаємних розрахунків, відповідно до якого станом на 10.03.2015 наявна заборгованоість Відповідача у розмірі 2 007,20 грн.

Оскільки Відповідачем оплачено 1 000,00 грн. 26.01.2015, то на момент порушення провадження у справі (30.01.2015) його порушеного права не існувало, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Із платіжного доручення №№6608 від 30.01.2015 вбачається, що Відповідачем сплачено на рахунок Позивача грошові кошти у розмірі 1 000,00 грн. Тобто, Відповідачем оплачено частину боргу безпосередньо після порушення провадження у справі.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення суми боргу у розмірі 1 000,00 грн. підлягає припиненню згідно п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки часткове погашення боргу здійснено після порушення провадження у справі.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт невиконання зобов'язання за Договором належним чином доведений, документально обгрунтований, Відповідачем не спростований.

Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заявлені до нього вимоги не спростував, доказів погашення заборгованості за поставлений товар та/або наявності об'єктивних причин неможливості виконання договірних зобов'язань суду не надав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги Позивача про стягнення заборгованості за Договором поставки 24-2410/54024 від 21.10.2014 є законними, обґрунтованими та такими, що задовольняються судом в частині стягнення 2 007,20 грн. - основного боргу.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, враховуючи те, що Відповідач 30.01.2014 сплатив частину суми заборгованості у розмірі 1 000,00 грн., тобто після порушення провадження у справі, витрати по сплаті судового збору у цій частині також покладаються на Відповідача.

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 49, 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження в справі в частині стягнення 1 000,00 грн. припинити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові зодчі» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д; ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІТ-ЛЮКС» (02094, м. Київ, вул. Віскозна, буд. 17, корп. 93-А; ) заборгованість за Договором поставки 24-2410/54024 від 21.10.2014 у розмірі 2 007,20 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 371,07 грн.

4. В іншій частині у позові відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

7. Дата складання повного тексту рішення 03.04.2015.

Суддя А.В.Яковенко