Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" березня 2015 р. Справа № 906/27/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Ленський І.О. - адвокат (договір від 05.01.2015);

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м.Коростишів, Житомирська область)

до Приватного підприємця ОСОБА_3 (м. Мінськ, Республіка Білорусь)

про стягнення 9997,96 дол. США (157653,39 грн. по курсу НБУ).

У відповідності до ч.3 ст.69 ГПК України, строк розгляду спору було продовжено на 15 днів - по 27.03.2015 (включно).

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 9997,96 дол. США за поставлену продукцію.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Подав клопотання, яке було задоволено судом, про долучення до матеріалів справи документів (а.с. 35-43).

Відповідач вимоги ухвали суду не виконав, не скористався своїм правом надання письмового відзиву на позовну заяву, правом на ознайомлення з матеріалами справи та правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Суд також враховує, що на час проведення судового засідання 27.03.2015 від відповідача не надходило клопотань про відкладення розгляду справи, у яких би зазначалося про існування перешкод для вирішення спору в даному судовому засіданні.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, а надання письмового відзиву, відповідно до вимог ст.59 ГПК України, є правом відповідача, а не його обов'язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання ним відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши надані до справи документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вказує позивач та вбачається з матеріалів справи, 04.08.2014 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (продавець/позивач) та Приватним підприємцем ОСОБА_3 (покупець/відповідач) укладено договір №4 (а.с. 5-6 (далі - Договір)), відповідно до п. 1 якого продавець продає, а покупець купує на умовах, викладених у даному договорі, вироби з природного каменю родовищ України, в подальшому - товар, окремими партіями, що поставляються відповідно до додатків до договору і є його невід'ємною частиною.

Загальна вартість контракту складає 100000,00 доларів США (п. 1. р. 2 Договору).

Згідно п. 3 р. 2 Договору ціна на товар, що постачається, встановлюється в доларах США і розуміється на умовах CPT - м.Мінськ, включаючи в себе вартість упаковки і завантаження на транспортний засіб продавця і вартість доставки або FCA - пункт відправлення Україна, включаючи в себе вартість упаковки і завантаження на транспортний засіб покупця.

Умовами п. 4 р. 2 Договору сторони обумовили, що специфікація, ціни і об'єми поставок товару, а також загальна вартість кожної партії погоджується і фіксується в додатках до договору.

Відповідно до п. 1 р. 3 Договору, продукція постачається продавцем на умовах CPT - м.Мінськ зі сплатою вивізних митних платежів; FCA - пункт відправлення, Україна.

Позивач вказує, що, на виконання умов даного договору, 24.09.2014 поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 9997,96 дол. США, однак відповідач договірні зобов'язання по оплаті не виконав.

В обґрунтування заявлених вимог позивач також вказує, що згідно ст. 11 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, підписаної країнами-учасниками СНД 20.03.1992, права і обов'язки сторін по договору визначаються згідно законодавства по місцю здійснення. Оскільки договір був підписаний в Україні, відвантаження продукції згідно цього договору було здійснено на території України, тому даний позов пред'явлений на підставі законодавства України.

Відповідно до п.2 ст. 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи у випадках, якщо про це є письмова угода сторін про передачу спору цьому суду. Згідно п. 1 р. 6 Договору, всі спірні питання, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються арбітражним судом країни місця укладення договору. Як вбачається з Договору, останній укладено в м. Коростишів, Україна.

Відповідач позов за підставами пред'явлення та предметом не оспорив, доказів проведення розрахунків з позивачем не надав. Згідно доданих до позовної заяви матеріалів, 30.01.2015 відповідач просив відстрочити розрахунок за гранітну продукцію, у зв'язку з фінансовими складностями, внаслідок порушення зобов'язань з боку бізнес-партнерів. Зобов'язався погасити заборгованість в сумі 9997,96 дол. США до 20.02.2015 (а.с.37).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами договорі №4 від 04.08.2014 (а.с. 5-6), який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, декларацією від 24.09.2014 та CMR №099754 від 24.09.2014 (а.с. 10-13), рахунком-фактурою №2 від 24.09.2014, зі здійсненою 24.09.2014 відміткою митниці (а.с.8) підтверджено факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару на суму 9997,96 дол. США.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 5 р. 2 Договору, покупцем шляхом банківського переказу проводиться оплата відповідної суми на валютний рахунок продавця в дол. США напротязі 30 календарних днів з моменту відвантаження і замитнення товару.

У відповідності до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Однак, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем розрахунків за отриманий товар на загальну суму 9997,96 дол. США. При цьому, у підписаному сторонами акті звірки, відповідач підтвердив існування станом на 30.01.2015 заборгованості перед позивачем у вищевказаній сумі. Доказів додатково проведених оплат, на дату вирішення спору, сторонами не надано.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування позовних вимог суду не надав. При цьому позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Отже, позов обґрунтований та підлягає задоволенню на суму 9997,96 дол. США. (станом на 06.01.2015 за офіційним курсом НБУ еквівалентно 157653,39 грн.).

Судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 69, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_3 (220019, АДРЕСА_1, УНП НОМЕР_2)

на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (12501, АДРЕСА_2, ід. код НОМЕР_1)

- 9997,96 дол. США заборгованості (157653,39 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 06.01.2015);

- 3153,08 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.04.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до справи;

2 - позивачу (рек. з пов.)

3 - відповідачу (рек. з пов.)