ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Справа № 14/169-НР
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. (головуючого),
Катеринчук Л.Й. (доповідача),
Куровського С.В.
розглянувши касаційну скаргуПАТ "Юженергобуд"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 року
у справі господарського суду№ 14/169-НР Миколаївської області
за заявоюТОВ "Южно-Бугський кар'єр"
доПАТ "Юженергобуд"
провизнання банкрутом
розпорядник майнаРатинська С.В.
у судовому засіданні взяли участь представники:

ПАТ "Юженергобуд":не з'явилися,
ТОВ "Южно-Бугський кар'єр":не з'явилися,
Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція": Рубінс А.А. (довіреність №292 від 23.03.2015 року),
Генеральної прокуратури України:Клюга Л.М. (посвідчення №014652 від 17.01.2013 року).
В С Т А Н О В И В :

у провадженні господарського суду Миколаївської області знаходиться справа про визнання банкрутом ПАТ "Юженергобуд" (далі - боржника), порушена за заявою ЗАТ "Південбудтранс", правонаступником якого є ТОВ "Южно-Бугський кар'єр", (далі - ініціюючого кредитора) ухвалою від 31.03.2003 року за загальною процедурою відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року) (далі - Закон про банкрутство).

Справа перебуває на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою місцевого господарського суду від 01.07.2008 року, арбітражного керуючого Ратинську С.В. призначено розпорядником майна боржника. В цій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін апеляційним судом згідно постанови від 30.03.2010 року.

Строк процедури розпорядження майном боржника та повноважень розпорядника майна Ратинської С.В. неодноразово продовжувався ухвалами місцевого господарського суду.

13.03.2014 року до господарського суду надійшла заява розпорядника майна боржника Ратинської С.В. за вих. №01-34/78 від 12.03.2014 року про вжиття заходів для запобігання банкрутству боржника та спростування його майнових дій, якою Ратинська С.В. просила в порядку статті 20 Закону про банкрутство в редакції, чинній з 19.01.2013 року, визнати недійсною додаткову угоду №1 від 20.05.2009 року до Договору генпідряду №144-2007 "Реконструкція системи технічного водопостачання. Робота блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі та бризкальних басейнів" від 08.05.2007 року як таку, що суперечить власним майновим вимогам підприємства-боржника, а також визнати Договір генпідряду №144-2007 "Реконструкція системи технічного водопостачання. Робота блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі та бризкальних басейнів" від 08.05.2007 року дійсним відповідно до його пунктів 2.2., 2.3. (строки виконання робіт) у зв'язку з неприйняттям замовником виконаних робіт, їх призупиненням та перенесенням термінів виконання робіт, обумовлених спірним договором, на строк більш як 2 роки (вх. №4588/14) (том 27, а.с. 144 - 193).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 року (суддя Василяка К.Л) заяву розпорядника майна Ратинської С.В. щодо вжиття заходів для запобігання банкрутству боржника задоволено частково, визнано додаткову угоду №1 від 20.05.2009 року до Договору генпідряду №144-2007 "Реконструкція системи технічного водопостачання. Робота блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі та бризкальних басейнів" від 08.05.2007 року недійсною як таку, що суперечить власним майновим вимогам підприємства-боржника, у задоволенні решти вимог розпорядника майна боржника відмовлено (том 28, а.с. 178 - 182).

01.12.2014 року шляхом направлення поштового відправлення Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція", яке не брало участі у справі, однак, вважаючи, що у зв'язку із прийняттям ухвали від 09.09.2014 року місцевий господарський суд вирішив питання про його права та обов'язки, як сторони (замовника) додаткової угоди №1 від 20.05.2009 року до Договору генпідряду №144-2007 від 08.05.2007 року, яку зазначеним судовим рішенням було визнано недійсною, звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу суду першої інстанції від 09.09.2014 року та прийняти у справі нове рішення, яким відмовити розпоряднику майна Ратинській С.В. у задоволенні заяви про вжиття заходів для запобігання банкрутству боржника та спростування його майнових дій шляхом визнання недійсною додаткової угоди №1 від 20.05.2009 року до Договору генпідряду №144-2007 від 08.05.2007 року (том матеріалів оскарження ухвали господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 року у справі №14/169-нр, а.с. 111 - 160).

Скаржник доводив наявність безумовних підстав для скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду як такої, що прийнята за результатами розгляду по суті заяви розпорядника майна Ратинської С.В. про вжиття заходів для запобігання банкрутству боржника та спростування його майнових дій без залучення до участі у справі заявника апеляційної скарги, як сторони оспорюваної додаткової угоди до Договору генпідряду №144-2007 від 08.05.2007 року, та з порушенням правил підсудності (заявлені розпорядником майна боржника вимоги підлягали розгляду в порядку позовного провадження, а не в межах даної справи про банкрутство).

За результатами розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" по суті, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 року (колегія суддів у складі: головуючого судді - Лавриненко Л.В., суддів: Мирошниченко М.А., Філінюка І.Г.) апеляційну скаргу задоволено частково, пункт 2 резолютивної частини ухвали господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 року скасовано, відмовлено розпоряднику майна Ратинській С.В. у задоволенні заяви про вжиття заходів для запобігання банкрутству боржника та спростування майнових дій боржника, що є наслідком відмови від власних майнових вимог та визнання правочину недійсним (вх. №4588/14 від 13.03.2014 року), в частині визнання недійсною додаткової угоди №1 від 20.05.2009 року до Договору генпідряду №144-2007 від 08.05.2007 року, в іншій частині ухвалу господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 року залишено без змін (том 28, а.с. 247 - 252).

Не погоджуючись з винесеною постановою, боржник звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду від 20.01.2015 року, а ухвалу суду першої інстанції від 09.09.2014 року залишити в силі, аргументуючи порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, статей 1, 13, 17, 25 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, статей 20, 22 Закону про банкрутство в редакції, чинній з 19.01.2013 року, та неповнотою дослідження обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.03.2015 року касаційну скаргу боржника прийнято до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 24.03.2014 року о 10 год. 30 хв.

24.03.2015 року, до початку судового засідання у справі, через канцелярію Вищого господарського суду України представником боржника подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату з метою надання йому достатньо часу для подання до суду необхідних документів (вх. №3249 Д2/4669).

Розглянувши зазначене клопотання у судовому засіданні від 24.03.2015 року та вислухавши думку присутнього представника Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" Рубінса А.А. та прокурора Генеральної прокуратури України Клюги Л.М., які заперечували щодо відкладення розгляду справи, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки жодних додаткових документів суд касаційної інстанції у заявника касаційної скарги не витребував, при цьому, скаржник не був позбавлений можливості надати суду ті чи інші документи разом із касаційною скаргою від 04.02.2015 року чи, як доповнення до неї, до початку розгляду справи по суті судом касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 року на предмет повноти встановлених обставин справи та правильності їх юридичної оцінки, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, вислухавши представника Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" Рубінса А.А. та прокурора Генеральної прокуратури України Клюги Л.М., дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 41 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 11 Розділу X Прикінцеві та Перехідні положення Закону про банкрутство (в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 року) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Матеріалами справи підтверджується та судами встановлено, що справа про банкрутство ПАТ "Юженергобуд" перебуває на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою господарського суду від 01.07.2008 року. Отже, до підприємства-боржника повинні застосовуватися положення Закону про банкрутство, які регулюють хід процедури розпорядження майном, в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року, який набрав чинності з 19.01.2013 року.

Статтею 1 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, передбачено, що розпорядження майном боржника - система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням та розпорядженням майном боржника, з метою забезпечення збереження та ефективного використання майнових активів боржника та проведення аналізу його фінансового становища; розпорядник майна - фізична особа, на яку у встановленому цим Законом порядку покладаються повноваження щодо нагляду та контролю за управлінням та розпорядженням майном боржника на період провадження у справі про банкрутство в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами 1, 8, 9 статті 13 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, з метою забезпечення майнових інтересів кредиторів в ухвалі господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство або в ухвалі, прийнятій на підготовчому засіданні, вказується про введення процедури розпорядження майном боржника і призначається розпорядник майна у порядку, встановленому цим Законом. Розпорядник майна має право, зокрема, звертатися до господарського суду у випадках, передбачених цим Законом. При цьому, розпорядник майна зобов'язаний вживати заходів для захисту майна боржника, аналізувати фінансову, господарську діяльність боржника, виявляти ознаки фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства.

Положеннями частини 13 статті 13 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, передбачено обов'язок керівника або органу управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладати угоди щодо передачі нерухомого майна в оренду, заставу, внесення зазначеного майна як внеску до статутного капіталу господарського товариства або розпорядження таким майном іншим чином; одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій, уступки вимоги, переведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника; розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.

Отже, законодавцем обмежено компетенцію керівника (органів управління) боржника на вчинення господарської діяльності в окремих питаннях, зокрема, щодо укладення угод, визначених частиною 13 статті 13 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, та зобов'язано погоджувати таку діяльність з розпорядником майна.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у Постанові №09/035 від 03.02.2009 року у справі №2-6/1990-2007.

Відтак, у випадку укладення керівником (органом управління) підприємства-боржника угоди, щодо якої законодавством про банкрутство встановлено обов'язкову вимогу її погодження з розпорядником майна, останній, як особа, уповноважена здійснювати нагляд та контроль за управлінням та розпорядженням майном боржника, вправі звернутися до господарського суду позовом про визнання такої угоди недійсною в порядку статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з підстав недодержання при її укладенні вимог частини 13 статті 13 Закону про банкрутство, так як положеннями Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, не передбачено можливості розгляду такого спору в межах провадження у справі про банкрутство.

Згідно з частиною 1 статті 33 та частиною 2 статті 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1, 2 статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, ухвалою господарського суду від 31.03.2003 року порушено справу про банкрутство боржника за загальною процедурою, передбаченою Законом про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року; ухвалою господарського суду від 01.07.2008 року введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Ратинську С.В.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджуються обставини звернення розпорядника майна Ратинської С.В. 13.03.2014 року до господарського суду зі заявою за вих. №01-34/78 від 12.03.2014 року про вжиття заходів для запобігання банкрутству боржника та спростування його майнових дій, в якій просила в порядку статті 20 Закону про банкрутство в редакції, чинній з 19.01.2013 року, визнати недійсною додаткову угоду №1 від 20.05.2009 року до Договору генпідряду №144-2007 "Реконструкція системи технічного водопостачання. Робота блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі та бризкальних басейнів" від 08.05.2007 року як таку, що суперечить власним майновим вимогам підприємства-боржника, а також визнати Договір генпідряду №144-2007 "Реконструкція системи технічного водопостачання. Робота блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі та бризкальних басейнів" від 08.05.2007 року дійсним відповідно до його пунктів 2.2., 2.3. (строки виконання робіт) у зв'язку з неприйняттям замовником виконаних робіт, їх призупиненням та перенесенням термінів виконання робіт, обумовлених спірним договором, на строк більш як 2 роки (том 27, а.с. 144 - 193).

В обґрунтування заяви розпорядник майна Ратинська С.В. зазначила, що в ході проведення аналізу фінансового стану боржника було виявлено, що на позабалансовому рахунку підприємства обліковуються 12 560 372, 47 грн. витрат, пов'язаних з веденням боржником, як генпідрядником, в період 2007 - 2008 років будівельних робіт на виконання умов Договору генпідряду №144-2007 "Реконструкція системи технічного водопостачання. Робота блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі та бризкальних басейнів" від 08.05.2007 року. При цьому, 20.05.2009 року, між замовником (заявник апеляційної скарги) та генпідрядником (боржник) укладено додаткову угоду №1 до зазначеного договору генпідряду, за умовами якого зменшено вартість (ціну) будівельних робіт, які боржник зобов'язався виконати за завданням замовника згідно з основним договором, з 182 008 736, 40 грн. до 22 762 182 грн. Відтак, за твердження розпорядника майна Ратинської С.В., внаслідок укладення колишнім керівником боржника оспорюваної додаткової угоди до Договору генпідряду №144-2007 від 08.05.2007 року боржнику було завдано збитків (втрачена вигода) на значну суму, що значно погіршило його фінансовий і майновий стан та ускладнює відновлення його платоспроможності.

Задовольняючи заяву розпорядника майна боржника в частині визнання недійсною додаткової угоди №1 від 20.05.2009 року до Договору генпідряду №144-2007 від 08.05.2007 року, суд першої інстанції виходив з того, що колишній керівник підприємства-боржника в порушення вимог частини 13 статті 13 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, уклав із замовником будівельних робіт оспорювану додаткову угоду без погодження з розпорядником майна та під впливом тяжкої для підприємства-боржника обставини, що полягала у його неплатоспроможності, та на вкрай невигідних для боржника умовах, що є підставою для визнання такого правочину недійсним в порядку статті 233 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні вимоги розпорядника майна боржника про визнання Договору генпідряду №144-2007 "Реконструкція системи технічного водопостачання. Робота блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі та бризкальних басейнів" від 08.05.2007 року таким, що є дійсним відповідно до його пунктів 2.2., 2.3. (строки виконання робіт) у зв'язку з неприйняттям замовником виконаних робіт, їх призупиненням та перенесенням термінів виконання робіт на більш пізній строк, місцевий господарський суд зазначив, що така вимога стосується продовження строку дії спірного договору генпідряду, тому підлягає розгляду в окремому позовному провадженні, а не в межах даної справи про банкрутство.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в повному обсязі, не погодився з висновками суду першої інстанції в частині визнання недійсною додаткової угоди №1 від 20.05.2009 року до Договору генпідряду №144-2007 від 08.05.2007 року, скасував оскаржувану ухвалу в цій частині та прийняв власне рішення про відмову у задоволенні заяви розпорядника майна Ратинської С.В. про вжиття заходів для запобігання банкрутству боржника та спростування його майнових дій шляхом визнання оспорюваної додаткової угоди до договору генпідряду недійсною.

Виходячи з положень статей 13, 17, 25 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, апеляційний суд дійшов висновку, що правом на звернення до господарського суду зі заявою про визнання недійсними угод боржника в межах справи про банкрутство наділений лише арбітражний керуючий, який виконує повноваження керуючого санацією боржника (частина 11 статті 17 цього Закону) та ліквідатора банкрута (частина 1 статті 25 цього Закону) відповідно на стадії санації та в ліквідаційній процедурі підприємства-боржника.

Відтак, встановивши обставини подання заяви про вжиття заходів для запобігання банкрутству боржника та спростування його майнових дій шляхом визнання спірної додаткової угоди до договору генпідряду недійсною арбітражним керуючим Ратинською С.В., яка виконує повноваження розпорядника майна боржника на стадії розпорядження майном, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначена заява не може бути предметом розгляду в межах даної справи про банкрутство, а підлягає розгляду за правилами позовного провадження.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується в цілому з висновками суду апеляційної інстанції та зазначає про таке.

Як вбачається зі змісту заяви розпорядника майна Ратинської С.В. про вжиття заходів для запобігання банкрутству боржника та спростування його майнових дій в порядку статті 20 Закону про банкрутство в редакції, чинній з 19.01.2013 року, як підставу для визнання додаткової угоди №1 від 20.05.2009 року до Договору генпідряду №144-2007 від 08.05.2007 року недійсною, заявником визначено відмову боржника від власних майнових вимог внаслідок укладення спірної додаткової угоди, що завдало йому збитків на суму більш як 12,5 млн.грн. та значно погіршило його фінансове становище (том 27, а.с. 144 - 146).

Матеріалами справи підтверджується, що справа про банкрутство ПАТ "Юженергобуд" перебуває на стадії розпорядження майном, яка здійснюється у відповідності з положеннями Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року.

Відтак, посилання розпорядника майна Ратинської С.В. на норми статті 20 Закону про банкрутство в редакції, чинній з 19.01.2013 року, яка визначає спеціальні підстави для визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство та застосовується у справах про банкрутство, які порушені з 19.01.2013 року, та ліквідаційна процедура в яких введена після 19.01.2013 року, при обґрунтуванні наявності правових підстав для визнання спірної додаткової угоди до договору генпідряду недійсною є помилковим.

Доводи касаційної скарги про обґрунтованість висновків суду першої інстанції за результатами розгляду вимоги розпорядника майна Ратинської С.В. про вжиття заходів для запобігання банкрутству боржника та спростування його майнових дій шляхом визнання додаткової угоди №1 від 20.05.2009 року до Договору генпідряду №144-2007 від 08.05.2007 року недійсною з посиланням на докази, прийняті до уваги та спростовані судом апеляційної інстанції, зводяться до намагання переконати Вищий господарський суд України здійснити переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно статті 1117 ГПК України, а отже, такі доводи є необґрунтованими.

За таких обставин справи, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про те, що постанова Одеського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 року у справі №14/169-НР прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому правові підстави для її зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ПАТ "Юженергобуд" залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 року у справі №14/169-НР залишити без змін.

Головуючий Н.Г. Ткаченко

Судді Л.Й. Катеринчук

С.В. Куровський