ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2015 р. Справа № 908/5551/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М.

при секретарі Новіковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Самокиш В.Ю. за довіреністю № 23-12/14-34 від 23 грудня 2014 року,

відповідача - Кононенко О.А. за довіреністю від 01 грудня 2014 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 994 З/1-6) на рішення господарського суду Запорізької області від 20 січня 2015 року у справі № 908/5551/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест", м. Дружківка, Донецька область

про стягнення 251148,47 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20 січня 2015 року у справі № 908/5551/14 (суддя Корсун В.Л.) позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Карпатибудінвест" на користь ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" 251148 грн. 47 коп. основного боргу та 5022 грн. 97 коп. судового збору.

Відповідач - ТОВ "Карпатибудінвест", з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, просить рішення господарського суду Запорізької області від 20 січня 2015 року у справі № 908/5551/14 скасувати та прийняте нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що сам факт розірвання договору, незалежно від дати, свідчить про невиконання позивачем своїх обов'язків щодо надання у власність відповідачеві предмету лізингу, що в свою чергу, позбавляє його права вимагати його оплати. Враховуючи те, що право власності на предмет лізингу від ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" до ТОВ "Карпатибудінвест" не перейшло, відповідач вважає, що підстав для стягнення з нього відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, відсутні.

Відповідач також вказує на те, що в порушення статті 43 Господарського процессуального кодексу України судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що рахунки на сплату заборгованості належним чином не були пред'явлені до оплати відповідачу, що є порушенням розділу 5 Загальних умов фінансового лізингу, відповідно до якого сплата лізингових платежів здійснюється щомісячно, на підставі пред'явлених Лізингодавцем рахунків.

Відповідачем заявлено клопотання про зупинення провадження у цій справі до вирішення пов'язаної з даною справою справи № 910/2876/15-г за позовом ТОВ "Карпатибудінвест", м. Дружківка, Донецька області до ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль", м. Київ про визнання недійсним договору лізингу, що перебуває на розгляді господарського суду м. Києва (вх. № 4140).

Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання вирішила відмовити у його задоволенні, оскільки відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі тільки у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Господарський суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати, як справа, щодо якої вирішується питання про зупинення провадження, пов'язана зі справою, яка розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Відповідно до п. 3.16. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26 грудня 2011 року, під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Таким чином, наявність спору про визнання договору недійсним не є безумовною підставою для зупинення провадження у даній справі, оскільки не перешкоджає суду самостійно надати оцінку відповідності вимогам чинного законодавства договору, яким обгрунтовані позовні вимоги, під час вирішення спору про стягнення заборгованості по лізинговим платежам на підставі цього договору.

Крім того, представник відповідача в ході розгляду апеляційної скарги, заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування", оскільки, на думку відповідача, рішення по справі може вплинути на її права та обов'язки (вх. №5129 від 01.04.2015р.).

Колегія суддів дійшла висновку про відхилення заявленого відповідачем клопотання у зв'язку з його необгрунтованістю, оскільки ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування" не є стороною за Договором фінансового лізингу від 03 червня 2011 року, а відповідач не обґрунтував належним чином, як рішення суду може вплинути на права та обов'язки Страхової компанії.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 20 січня 2015 року - без змін (вх. №4141, 5130).

На думку позивача, посилання відповідача на відсутність у нього обов'язку сплатити позивачу передбачені Договором платежі з підстав припинення договору фінансового лізингу є безпідставними, оскільки Загальними Умовами договору (Додаток №4 до договору) передбачено, що у випадку знищення, викрадення або втрати предмету лізингу, незалежно від того був такий випадок визначний страховим чи ні, Лізингоодержувач зобов'язаний протягом 15 календарних днів з моменту настання такої події сплатити Лізингодавцю визначені в п. 10.3.2 Загальних умов платежі, в тому числі заборгованість по поточних лізингових платежах. Пунктом 7.8 Загальних умов передбачено, що лише у випадку сплати Лізингоодержувачем сум визначених у п. 7.7, Лізингодавець протягом 15 календарних днів передає Лізингоодержувачу свої права Вигодонабувача за договором страхування, а право власності на предмет лізингу при цьому переходить до Лізингоодержувача на підставі договору купівлі-продажу (викупу) предмету лізингу.

Розгляд справи відкладався.

У призначеному судовому засіданні 01 квітня 2015 року представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги; представник позивача просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд встановив, що відповідач взятих на себе зобов'язань за договором фінансового лізингу належними чином не виконав, виставлені позивачем рахунки не оплатив, чим порушив умови Договору, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 251148,47 грн. Обставини, на які посилається відповідач, як на підставу припинення договору фінансового лізингу (незаконне заволодіння предмету лізингу), суд першої інстанції не прийняв до уваги, оскільки такі обставини виникли вже після виникнення у відповідача обов'язку зі сплати лізингових платежів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Зобов'язанням, відповідно до пунктів 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Пункт 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Як убачається з матеріалів справи, 03 червня 2011 року між ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" (Лізингодавець) та ТОВ "Карпатибудінвест" (Лізингоодержувач) укладений договір фінансового лізингу № LC5292-05/11, за умовами якого Лізингодавець зобов'язався передати на умовах фінансового лізингу без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (Додаток № 2 до цього договору), а Лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору (т. 1 а.с. 10-17).

Пунктом 1.7. Договору (з урахуванням угоди від 01 жовтня 2011 року про внесення змін до договору оренди (фінансового лізингу) від 03 червня 2011 № LC5292-05/11) передбачено, що вартість предмету лізингу на момент підписання цього договору становить 344376,50 грн., у т.ч. ПДВ 20 %.

Згідно з п. 3.2. Договору, розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти розмір заборгованості Лізингоодержувача зазначається у графіку розрахунку заборгованості (Додаток № 1 до цього договору), який сторони підписують після визначення остаточної вартості предмета лізингу.

Угодою від 01 жовтня 2011 року про внесення змін до договору оренди (фінансового лізингу) від 03 червня 2011 року № LC5292-05/11 сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1 "Графік розрахунку заборгованості" та виклали його в новій редакції: відповідно до п. 4.1. договору, Лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування та поточні лізингові платежі (т. 1 а.с. 24-26).

Умовами п.п. 4.3., 4.4. Договору сторони передбачили, що Лізингоодержувач протягом строку лізингу щомісяця сплачує Лізингодавцю авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості предмета лізингу та комісії Лізингодавця. Розмір комісії для кожного періоду лізингу розраховується за ставкою, визначеною в п. 4.2. цього договору від заборгованості Лізингоодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно Графіку. Розрахована таким чином сума комісії перераховується у гривні за курсом продажу з дотриманням умов ч. 2 цього пункту. Комісія Лізингодавця розрахована у гривнях не може бути менше різниці між поточним лізинговим платежем у гривні та граничною сумою, яка ставиться в погашення заборгованості Лізингоодержувача згідно даних колонки D графіку (Додаток 1 до договору).

Загальні умови фінансового лізингу сторони передбачили в додатку № 4 до договору фінансового лізингу від 03 червня 2011 року № LC5292-05/11, пунктом 1.2. якого визначили, що приймання та передача предмета лізингу оформляється актом приймання-передачі.

Факт отримання відповідачем предмету лізингу підтверджується актом приймання-передачі від 03 червня 2011 року, відповідно до якого Лізингодавець - ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" передав, а Лізингоодержувач - ТОВ "Карпатибудінвест" прийняв у користування предмет лізингу згідно специфікації від 03 червня 2011 року (Додаток № 2 до договору), а саме: автогрейдер Zoomlion PY 190 D, 2008 р.в., № шасі/кузова 2301078 (т. 1 а.с. 23).

В акті приймання-передачі сторони передбачили, що до Лізингоодержувача переходять усі ризики, пов'язані з користуванням та володінням предметом лізингу.

З пункту 5.3. додатку № 4 до Договору фінансового лізингу вбачається, що Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням п. 5.4. цих Загальних умов на підставі рахунку Лізингодавця, направленого на вказану в договорі електронну адресу Лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку. У разі неотримання рахунку Лізингодавця до 5 числа поточного місяця Лізингоодержувач зобов'язаний звернутись до Лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Відповідно до п. 7.1. додатку № 4 до Договору фінансового лізингу, Лізингоодержувач протягом строку лізингу за свій рахунок забезпечує страхування предмета лізингу в страховій компанії згідно визначеного Лізингодавцем переліку на випадок: знищення (загибелі), розкрадання (викрадення), пошкодження (псування) предмета лізингу та на всі випадки, передбачені Правилами страхування страховика (АВТОКАСКО/повний пакет).

Згідно з п. 7.4. вказаного вище додатку, якщо за п'ять днів до закінчення дії страхового договору або граничного строку сплати страхових платежів (платежу) Лізингоодержувач не здійснить сплату страхових платежів (платежу), та Лізингодавець має право самостійно застрахувати такий предмет лізингу, а Лізингоодержувач зобов'язаний відшкодувати Лізингодавцю такі витрати зі страхування предмета лізингу, крім того ПДВ у розмірах, визначених чинним законодавством України.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цим договором (п. 8.1. Договору).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", за договором фінансового лізингу Лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Пунктом 3 частини 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що Лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до статті 16 зазначеного вище Закону, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

На виконання умов договору фінансового лізингу ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" виставлено відповідачу на оплату рахунки-фактури з відшкодування частини вартості предмету лізингу та комісії Лізингодавця на загальну суму 251148,47 грн. (т. 1 а.с. 27-47).

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за договором фінансового лізингу та виставлені позивачем рахунки на суму 251148,47 грн. не оплатив.

Доказів протилежного відповідачем суду апеляційної інстанції не надано.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Посилання відповідача на те, що ним не отримані рахунки, суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованими, оскільки у відповідності до п. 5.3. додатку № 4 до Договору фінансового лізингу, у разі неотримання рахунку Лізингодавця до 5 числа поточного місяця Лізингоодержувач зобов'язаний звернутись до Лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно встановив наявність заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати лізингових платежів на суму 251148,47 грн., яка виникла у період з лютого 2013 року по вересень 2014 рік, у зв'язку з чим обгрунтовано задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що договір фінансового лізингу від 03 червня 2011 року №LC5292-05/11 є припиненим внаслідок незаконного заволодіння невідомими особами технікою, яка є предметом спірного договору лізингу, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 7.7 Загальних умов договору (Додаток №4 до договору) передбачено, що у випадку знищення, викрадення або втрати предмету лізингу, незалежно від того був такий випадок визначний страховим чи ні, Лізингоодержувач зобов'язаний протягом 15 календарних днів з моменту настання такої події сплатити Лізингодавцю визначені в п. 10.4 Загальних умов платежі, в тому числі заборгованість по поточних лізингових платежах. Пунктом 7.8 Загальних умов передбачено, що лише у випадку сплати Лізингоодержувачем сум визначених у п. 7.7, Лізингодавець протягом 15 календарних днів передає Лізингоодержувачу свої права Вигодонабувача за договором страхування, а право власності на предмет лізингу при цьому переходить до Лізингоодержувача на підставі договору купівлі-продажу (викупу) предмету лізингу.

В матеріалах справи відсутні письмові повідомлення, адресовані позивачу про факти заволодіння предметом лізингу сторонніми особами.

Також п. 5.5 Загальних умов фінансового лізингу передбачено, що Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі незалежно від фактичного користування предметом лізингу.

Отже, обов'язок відповідача сплатити поточні лізингові платежі за період користування предметами лізингу не ставиться в залежність від фактичного користування предметом лізингу (п. 5.5. Загальних умов фінансового лізингу), а також не припиняє такі зобов'язання у випадку викрадення, знищення або втрати предмета лізингу (п. 7.7 Загальних умов).

Крім того, як убачається з матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості з оплати лізингових платежів в сумі 251148,47 грн., що виникла за період з лютого 2013 року по вересень 2014 рік включно. При цьому, обов'язок з оплати останнього лізингового платежу, що заявлений позивачем у цій справі, за вересень 2014 року виник у відповідача з 08.09.14 року.

Разом з тим, відповідно до витягу з кримінального провадження №0009694, датою надходження заяви директора ТОВ "Карпатибудінвест" до Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві про вчинення кримінального правопорушення є 10 вересня 2014 року, а датою внесення Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві відомостей до ЄРДР щодо вчиненого кримінального правопорушення є 11 вересня 2014 року (т. 1 а.с.189).

Таким чином, як обгрунтовано зазначено судом першої інстанції, обставини на які посилається відповідач, як на підставу припинення договору фінансового лізингу від 03 червня 2011 року №LC5292-05/11 виникли вже після виникнення у відповідача обов'язку зі сплати лізингових платежів за заявлений позивачем у цій справі період.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками Господарського суду Запорізької області про те, що позовні вимоги ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" про стягнення з ТОВ "Карпатибудінвест" заборгованості за договором фінансового лізингу №LC5292-05/11 в розмірі 251148,47 грн. є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків Господарського суду Запорізької області, викладених в рішенні від 20 січня 2015 року у даній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 20 січня 2015 року у справі №908/5551/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 06.04.2015 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.