КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа№ 910/25070/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Шипка В.В.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Риченко В.В. - довіреність б/н від 01.04.2014р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Миг Трейд" на рішення господарського суду міста Києва від 22.01.2015 року

у справі № 910/25070/14 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Миг Трейд"

про захист виключного права шляхом стягнення 91 350,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Миг Трейд" про захист виключного права шляхом стягнення суми компенсації у розмірі 91 350,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.01.2015 року (повний текст рішення підписано 23.01.2015 року) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 12 180,00 грн. компенсації за порушення авторських прав. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ „Миг Трейд" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 22.01.2015 року та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та невідповідність фактичним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 року колегією суддів у складі головуючого-судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Шипка В.В. апеляційну скаргу ТОВ „Миг Трейд" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10.03.2015 року за участю повноважних представників сторін.

До початку судового зсідання через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

В судовому засіданні 10.03.2015 року оголошено перерву у справі до 24.03.2015 року.

У судовому засіданні 24.03.2015 року представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу ТОВ „Миг Трейд" задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 22.01.2015 року скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених вище.

В судове засідання 24.03.2015 року представники позивача не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

24.03.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ „Миг Трейд" слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 22.01.2015 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ „Маша и Мєдвєдь" посилається на те, що відповідач здійснював реалізацію товару, який має статус контрафактного, так як має в своїй структурі належні виключно позивачу об'єкти авторського права. При цьому, позивач в свою чергу не надавав відповідачу дозволу на використанням ані самого аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу „Маша и Мєдвєдь", ані його самостійних частин.

Так, за твердженням позивача, 01.09.2014 року в магазині «Укрмаркет», що належить відповідачу та розташований за адресою: м. Київ, вул. Я. Коласа, 25, здійснювалася реалізація (продаж, розповсюдження) товару - дитячої парасольки з малюнками, в структурі якого використано без дозволу TOB „Маша і Мєдвєдь" зображення персонажів з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь". Факт реалізації даного товару підтверджується наявним в матеріалах справи фіскальним чеком від 01.09.2014 року №.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що саме неправомірними діями відповідача було порушено виключні майнові права позивача на об'єкти інтелектуальної власності, а тому просить стягнути з винної особи компенсацію у розмірі 91 350,00 грн.

За результатами розгляду вказаних вимог, оскаржуваним рішенням місцевого господарського суду позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 12 180,00 грн. компенсації за порушення авторських прав. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваного рішення, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно статті 1 Закону України „Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон), аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Стаття 8 Закону встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

Статтею 9 Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом (ст. 1 Закону).

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про авторське право і суміжні права" контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія „АНИМАККОРД" та Кузовковим О.Г. укладено авторський договір замовлення №ОК-2/2008, умовами якого передбачено, що автор зобов'язаний створити та передати замовнику сценарій 8 серій дитячого телевізійного серіалу „Маша і Мєдвєдь".

Також, в матеріалах справи міститься копія службового завдання №1/МиМ-С1, згідно якого Червяцов Д.А. створює та передає Товариству з обмеженою відповідальністю „АНИМАККОРД" виключні права на серію дитячого телевізійного анімаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь", а саме „Первая встреча".

ТОВ „Маша и Мєдвєдь" є юридичною особою за законодавством Російської Федерації, місцезнаходженням якої є м. Москва, вул. Годовікова, б. 9, будова 3 і якій присвоєно основний державний реєстраційний номер 536, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 18.12.2013 № 7961808 УД.

Відповідно до п.1.1. Договору № 010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал „Маша и Мєдвєдь") від 08.06.2010 року, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія „АНИМАККОРД" (далі-правовласник) і Товариством з обмеженою відповідальністю „Маша и Мєдвєдь" (далі - позивач), правовласник передав позивачу виключне право на аудіовізуальний твір - серіал „Маша и Мєдвєдь" (вісім серій, визначених в ст. 1.1. договору), основні ідентифікуючі характеристики якого передбачені Додатками, які є невід'ємними додатками до зазначеного Договору (п. 1.2.)

Договір діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір (ст. 6.1. договору).

Відповідно до ст. 1.3. договору, правовласник гарантував, що він є власником виключного права на аудіовізуальний твір. Виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу в повному об'ємі для використання його будь-яким способом і в будь-якій формі (ст. 1.4. договору,).

При цьому п. 2 Додатку № 1 до Договору № 010601-МиМ від 08.06.2010 року передбачено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір передаються в повному обсязі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи аудіовізуального твору (включно, але не обмежуючись, назвою аудіовізуального твору та його окремих серій, графічними зображеннями, мальованими зображеннями персонажів аудіовізуального твору, їх іменами, текстом), незалежно від того, чи поіменовані вказані елементи безпосередньо в таких Додатках до Договорів.

Відповідно до п. 28 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 року № 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" із змінами і доповненнями, визначено, що у розгляді господарським судом справи про захист авторських прав потрібно виходити з того, що, поки не доведено інше, автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору. Інші докази, пов'язані з авторством твору, досліджуються лише в разі, якщо авторство даної особи на твір оспорюється або заперечується.

Таким чином, позивач, на підставі зазначеного договору, набув виключні майнові авторські права в повному обсязі як на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „Маша и Мєдвєдь" (серії 1-8), а саме: 1. „Раз, два, три! Елочка гори!"; 2. „Первая встреча"; 3. "До весны не будить!"; 4. „Весна пришла!"; 5. „Ловись рыбка!"; 6. „Следы невиданных зверей!"; 7. „С волками жить…"; 8. „Позвони мне, позвони!"), так і його складові частини, в тому числі і персонаж „Маша", що може використовуватись самостійно.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що персонаж аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь" - „Маша" є частиною вказаного аудіовізуального твору, яка може використовуватися самостійно, а тому розглядається як твір.

Право на захист у позивача виникає як в силу законів, так і договорів, які долучені позивачем до матеріалів справи, а саме: авторського договору замовлення від 01.04.2008р. № ОК-2/2008, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія „АНИМАККОРД" (замовник) та Кузовковим О.Г. (автор-виконавець), акту здачі-приймання робіт від 23.09.2008 року (п. 1.3 акту) до авторського договору замовлення від 01.04.2008 року № ОК-2/2008, договору про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал „Маша і Мєдвєдь") від 08.06.2010 року № 010601-МиМ (п. 1.1, 1.4 договору), додатком № 1 від 08.06.2010 року до договору від 08.06.2010 року № 010601-МиМ (п. 2 додатку № 1).

Отже, зібрані у справі докази свідчать про наявність у позивача прав інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „Маша і Мєдвєдь" та частини вказаного аудіовізуального твору, які можуть використовуватися самостійно, тобто і права на захист таких прав у разі їх порушення, в тому числі шляхом звернення до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Згідно з п. 5 статті 15 Закону України „Про авторське право та суміжні права", автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до п. п. 2, 7 ч. 3 ст. 15 Закону виключним правом автора (чи особи, яка має авторське право) є в тому числі право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.

Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ст. 50 Закону, порушенням авторського права є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно з п. 27 Постанови, особа, що розповсюджує примірники, в яких відображено об'єкти авторського права та/або суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення законодавства про авторське право і суміжні права і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договором з третіми особами.

Факт відсутності у відповідача правової підстави на використання об'єктів інтелектуальної власності, зокрема малюнків „Маша" і „Медведь", від Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь", як суб'єкта, що має виключне право на дозвіл чи заборону використання таких творів іншими особами відповідно до ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", вважається судом встановленим, оскільки доказів іншого суду відповідачем не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 91 350,00 грн. компенсації (з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат за кожне використання кадрів з мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь").

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України „Про авторське право та суміжні права" передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі № 01-06/417/2012 від 04.04.2012 року.

Таким чином, приймаючи до уваги спрямованість застосовуваних судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації у розмірі 12 180,00 грн., тобто у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за допущене порушення.

З огляду на викладене, посилання відповідача на відсутність у позивача належних та допустимих доказів наявності в нього виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „Маша і Мєдвєдь" та частини вказаного аудіовізуального твору, які можуть використовуватися самостійно, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та спростовуються наявними в матеріалах доказами.

Щодо доводів скаржника, про відсутність у відповідача товару «Зонтик дитячий зі свистком», який містить зображення фрагментів твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь", та вони судовою колегією відхиляються, оскільки відповідачем в свою чергу в порушення норм ст. 33 ГПК України не надано суду беззаперечних доказів на підтвердження своїх тверджень, матеріали справи в сукупності спростовують доводи апелянта, а відтак у колегії суддів апеляційного господарського суду відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Миг Трейд" на рішення господарського суду міста Києва від 22.01.2015 року у справі № 910/25070/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 22.01.2015 року у справі № 910/25070/14 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати сторонам.

4. Справу № 910/25070/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 30.03.2015 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

В.В. Шипко