ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Справа № 910/19932/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючої, Волковицької Н.О., Рогач Л.І.
за участю представників:
позивачане з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належно)
відповідачів- не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належно) - Онуфрієнко О.І., дов. від 20.03.2015, Стафійчук В.В., дов. від 20.03.2015
третьої особине з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Косакс Енд Ко Інтернешнл"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 12.02.2015
у справі№ 910/19932/14 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Косакс Енд Ко Інтернешнл"
до -Публічного акціонерного товариства "Енергетичні технології", - Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінто Інвест"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів
приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомна О.Д.
провизнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

19.09.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Косакс Енд Ко Інтернешнл" звернулось до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного 01.09.2014 Публічним акціонерним товариством "Енергетичні технології" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кінто Інвест", посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О.Д., посилаючись на укладення договору з порушенням статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо строків виконання вимоги про виконання порушеного обов'язку, в порушення статті 54 Закону України "Про виконавче провадження", що надає право звернути стягнення на майно в межах виконавчого провадження, та всупереч правам та інтересам позивача, якого незаконним переходом права власності позбавлено можливості задовольнити його вимоги як стягувача за рахунок реалізації переданого за спірним договором майна.

Відповідачі відхилили позов, вказавши, що спірний договір укладено відповідно до вимог законодавства, а до добровільного порядку погашення заборгованості не застосовується строк, передбачений для звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2014 (суддя Смирнова Ю.М.) у позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 (судді: Куксов В.В. - головуючий, Авдеєв П.В., Яковлєв М.Л.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з мотивів його відповідності чинному законодавству, фактичним обставинам справи.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "Косакс Енд Ко Інтернешнл" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення та постанову в даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Касаційну скаргу обґрунтовано доводами про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме: не враховано, що право на позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не виключає застосування імперативного припису статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо строку виконання вимоги про виконання порушеного обов'язку; висновок господарських судів про відсутність порушеного права позивача за наслідками укладеного спірного договору суперечить приписам статті 54 Закону України "Про виконавче провадження", що передбачає право на звернення стягнення на майно боржника в межах виконавчого провадження, наданим позивачем доказам про наявність виконавчого провадження на виконання судового рішення про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Енергетичні технології" коштів на користь позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кінто Інвест" у відзиві на касаційну скаргу та усно в судовому засіданні відхилило доводи позивача, вказавши на законність та обґрунтованість судових рішень; інші учасники справи не скористалися правом на участь представників у судовому засіданні.

Від позивача надійшло електронне повідомлення № 20 від 23.03.2015 з клопотанням про відкладення розгляду справи через неможливість забезпечити участь представника у судовому засіданні. Розглянувши клопотання, судова колегія відхилила його, як таке, що не містить підстав, передбачених статтею 77 Господарського процесуального кодексу України, позаяк участь представників у судовому засіданні обов'язковою не визнавалась, а у клопотанні не наведено обставин, що унеможливлюють розгляд справи за відсутності представника позивача.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінто Інвест", присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Кінто Інвест" (іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Енергетичні Технології" (іпотекодавець) 15.08.2014 підписано іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О.Д. за реєстровим № 1833 (Іпотечний договір), згідно з умовами якого сторони констатували, що іпотекодавець має перед іпотекодержателем невиконані грошові зобов'язання на суму 11400342,70 грн. (основне зобов'язання), для забезпечення своєчасного та повного виконання умов Договору основного зобов'язання та вимог чинного законодавства України, відшкодування інших витрат та збитків відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку", в забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця за договором основного зобов'язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю таке майно: об'єкт незавершеного будівництва нерухомого майна, готовністю 18%, розташований за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Мельника Андрія, 4. Пунктом 4.5 Іпотечного договору сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором може здійснюватись, у тому числі, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

01.09.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю "Кінто Інвест" (іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Енергетичні Технології" (іпотекодавець) підписано договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О.Д. за реєстровим № 1950, згідно з умовами якого у зв'язку з невиконанням іпотекодавцем своїх грошових зобов'язань на загальну суму 11400342,70 грн. іпотекодавець передає, а іпотекодержатель набуває право власності на нерухоме майно, а саме: незавершене будівництво торгово-розважального центру, готовністю 18%, розташоване за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Мельника Андрія, 4.

На підставі вказаного Договору про задоволення вимог іпотекодержателя 01.09.2014 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кінто Інвест" зареєстровано право власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.09.2014.

Водночас господарські суди встановили, що підтверджено рішенням Господарського суду Івано-Франківської області у справі № 909/415/14 від 17.07.2014, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.2014, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Косакс Енд Ко Інтернешнл" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Енергетичні Технології" та Приватного підприємства "Медін-Інвестментс" солідарно грошових коштів, що надає позивачу право вимагати повного виконання зазначеного рішення також і в примусовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що положення законодавства не забороняють укладення іпотекодержателем та іпотекодавцем договору про задоволення вимог іпотекодержателя до закінчення встановленого 30-денного строку для задоволення вимоги про виконання порушеного обов'язку, відсутність порушень чинного законодавства та прав позивача при укладенні договору щодо відчуження майна відповідача - боржника у іншому судовому провадженні за відсутності відповідної заборони.

За частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України. При цьому, відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочини можуть бути дво- чи багатосторонніми (договори).

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1 та 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з пунктом 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Іпотека, в силу статті 575 Цивільного кодексу України, є окремим видом застави нерухомого майна. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом; спеціальним законом, який регулює відносини у сфері застави нерухомого майна є Закон України "Про іпотеку".

За термінами, визначеними у статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою є вид забезпечення зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; тобто, поняття іпотеки передбачає зміну майнових прав власника майна, що передано в іпотеку, щодо цього майна.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за умови, зокрема, що нерухоме майно може бути відчужено іпотекодавцем і на нього може бути звернуто стягнення.

Судова колегія відзначає, що позивач у даній справі не оспорює правомірності та законності передачі майна в іпотеку за іпотечним договором, посилаючись на порушення вимог чинного законодавства при здійсненні іпотекодержателем свого права на звернення стягнення на передане в іпотеку майно, реалізації права, наданого іпотечним договором.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності з частиною 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Судова колегія погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, що зазначені вище норми не перешкоджають виконанню іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя у строк до 30 днів у визначений сторонами відповідно до умов договору та приписів чинного законодавства спосіб, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Також судова колегія зазначає, що відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України оспорюваний правочин може бути визнано недійсним, зокрема, за позовом заінтересованої особи, що повинна довести зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу.

Разом з тим, за змістом позовної заяви та інших пояснень та скарг, поданих позивачем, вказуючи на порушення (на його думку) строку, в який могло бути укладено спірний правочин, позивач не наводить жодних доводів, яким чином та в чому зазначена обставина (строк укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя) порушила права та охоронювані законом інтереси позивача, вплинула на можливість реалізації майнових прав.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого та правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог; доводи касаційної скарги не спростовують вказаних вище висновків господарських судів.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянули у судовому процесі всі істотні обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували спірний договір; врахували положення статей 32, 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України; таким чином їх висновки за наслідками розгляду позову та апеляційної скарги є законними та обґрунтованими.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи, в зв'язку з чим підстав для скасування рішення та постанови колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Косакс Енд Ко Інтернешнл" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 у справі № 910/19932/14 Господарського суду міста Києва та рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2014 залишити без змін.

Головуючий Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач