ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015 року Справа № 904/8480/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Іванов О.Г., Дмитренко Г.К.

секретар судового засідання Малик С.О.

представники сторін:

від позивача: Лисинська О.І., довіреність б/н від 23.03.15, представник

від відповідача: не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015р. у справі №904/8480/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Будинок "Аква-Холдинг", м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб", м.Нікополь Дніпропетровська область

про стягнення 104230,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015р. у справі №904/8480/14 (суддя Бєлік В.Г.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Будинок "Аква-Холдинг" задоволені повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Будинок "Аква-Холдинг" 82296,00 грн. - основного боргу, 2728,15 грн. - три проценти річних, 17635,44 грн. - інфляційних збитків, 2053,19 грн. - судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не здійснено в повному обсязі оплату вартості поставленого позивачем товару, доказів на підтвердження своїх заперечень, які б звільнили його від обов'язку сплати заборгованості за придбаний товар, відповідач не надав. При вирішенні спору, суд керувався положеннями ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 599, 625, 692 Цивільного кодексу України тощо.

Відповідач - ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб", не погодившись з означеним рішенням господарського суду, звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015р. у справі №904/8480/14 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Скаржник вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та, в порушення ст. 43 ГПК України висновки суду такі, що не відповідають всебічному та об'єктивному дослідженню всіх істотних обставин справи. На думку скаржника, судом першої інстанції безпідставно не враховано факт недотримання позивачем договірних зобов'язань щодо обсягу постачання та умов здійснення платежів. Відповідач зазначає, що за специфікаціями №№1,2 позивач мав поставити 19,8 т хлорного заліза, а поставив 16,8 т зазначеного товару та 900 кг непередбаченого договором "флокулянту ЗЕТАГ 8180". Посилається на пункт 4.3. договору №503 від 23.04.2013р., яким передбачено, що розрахунки за фактом постачання здійснюються за умови надання позивачем оригіналу рахунку та податкової накладної. Скаржник вважає, що відсутність доказів щодо виконання зі сторони позивача обов'язкових умов договору, необхідних для настання строку оплати, підтверджує наявність прострочення кредитора та дає право відповідачу відстрочити виконання обов'язку по сплаті вартості товару на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 613 Цивільного кодексу України.

Позивач - ТОВ "ТБ "Аква-Холдинг" у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що позивачем надано докази, які підтверджують факт поставки товару та отримання його відповідачем. Зазначає, що рахунки на оплату товару та податкові накладні було надано відповідачу, про що свідчить звіт менеджера про рух первинних документів, щомісячне оформлення якого регламентовано внутрішнім Положенням позивача, розшифровкою податкових зобов'язань, податкового кредиту та реєстру податкових накладних за вересень та грудень місяці 2013 року (копії надано до матеріалів справи). Відповідач не звертався до позивача з вимогою про надання рахунків та податкових накладних, у зв'язку з чим передачу необхідних документів позивачем слід вважати виконаною.

В судове засідання, яке було призначене Дніпропетровським апеляційним господарським судом на 23.02.2015р., представник відповідача не з'явився, що стало однією з підстав для відкладення розгляду справи із призначенням наступного судового засідання на 23.03.2015р. о 12:00 год.

19.03.2015р. Дніпропетровським апеляційним господарським судом отримано клопотання від представника ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" за довіреністю Головко О.М., про відкладення розгляду справи на більш пізніший строк через неможливість направити іншого представника, у зв'язку з тим, що відповідно до ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі №904/9272/14 було призначено судове засідання на ту ж саму дату 23.03.2015р. по спору з ТОВ "СОНАР".

В судовому засіданні 23.03.2015р. у зв'язку зі зміною складу колегії суддів, розгляд справи розпочато заново.

Представник відповідача в судове засідання 23.03.2015р. не з'явився.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, заслухавши думку представника позивача, який заперечував на його задоволенні з посиланням на навмисне затягування відповідачем строків вирішення спору, колегія суддів відмовила в його задоволенні, оскільки визнала його необґрунтованим, враховуючи на те, що участь представника ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» за довіреністю Головко О.М. у розгляді іншої справи, яка призначена до розгляду в Дніпропетровському апеляційному господарському суді на цей же день, не перешкоджала участі цього ж представника у судовому засіданні у даній справі, яке було призначене на інший час. До того ж, відповідачем не надано доказів про неможливість направити для участі в судовому засіданні інших своїх уповноважених представників, зокрема представника Маркової О.Е., повноваження якої підтверджені довіреністю, що міститься у матеріалах справи (а.с. 33).

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом брати участь в судових засіданнях та на засадах змагальності доводити суду обґрунтованість своїх вимог та заперечень, а неявка представника відповідача не перешкоджає дослідженню та оцінці наявних матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути по суті в цьому судовому засіданні в порядку ст.ст. 75, 99 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Будинок "Аква-Холдинг" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" (Покупець) укладено договір поставки №503 від 23.04.2013р. (надалі - договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення (товар), найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кількість, ціна, умови та строки поставки якого вказані в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до цього договору, що є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1. договору ціна товару вказується в специфікаціях. Ціна товару, що вказана в додатках до цього договору є фіксованою та не підлягає збільшенню. Сума договору складається із сум специфікацій, які є невід'ємною частиною договору (п.п. 2.3., 2.4. договору).

В пункті 3.4. договору сторони погодили, що разом з товаром Постачальник передає Покупцю наступні документи: рахунок-фактуру; товарну накладну; товарно-транспортну накладну (якщо товар поставляється залізницею або автомобільним транспортом); податкову накладну; сертифікат якості виробника; інші документи (при необхідності: паспорт, інструкцію по експлуатації тощо); документи, обумовлені відповідною специфікацією до договору.

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки за даним Договором здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості партії Товару на рахунок Постачальника в порядку та строки, передбаченні відповідною Специфікацією.

В специфікації №1 від 23.04.2013р. до договору сторони визначили, що оплата за товар - хлорне залізо у кількості 10800,00 кг загальною вартістю 27993,60 грн. (з ПДВ) відбувається протягом 5 календарних днів з моменту поставки (а.с. 16).

В специфікації №2 від 16.09.2013р. до договору сторони визначили, що оплата за товар - хлорне залізо у кількості 9000,00 кг загальною вартістю 19440,00 грн. (з ПДВ) відбувається протягом 10 календарних днів з моменту поставки.

На виконання умов вказаного договору позивач в період з 23.04.2013р. по 16.12.2013р. поставив відповідачу товар на загальну суму 106488,00 грн. згідно видаткових накладних:

№468 від 23.04.2013р. - залізо хлорне розчин у кількості 7,0 т на суму 15120,00 грн. (з ПДВ) (а.с.19);

№838 від 05.06.2013р. - залізо хлорне розчин у кількості 4,2 т на суму 9072,00 грн. (з ПДВ) (а.с.20);

№1723 від 27.09.2013р. - залізо хлорне розчин у кількості 5,6 т на суму 12096,00 грн. (з ПДВ) (а.с.21);

№2210 від 16.12.2013р. - флокулянт ЗЕТАГ 8180 в кількості 900 кг на суму 70200,00 грн. (з ПДВ) (а.с.18).

Наявні в матеріалах справи довіреності (а.с. 69, 70) підтверджують факт отримання вказаних товарів (хлорного заліза) уповноваженими представниками відповідача.

За твердженням позивача, відповідач прийняв товар в повному обсязі, однак оплата отриманого товару відповідачем була проведена частково на загальну суму 24192,00 грн. та з порушенням термінів оплати.

Як вбачається з розрахунків позивача (а.с. 9-10, 50), товар, що був поставлений за накладною №468 на суму 15120,00 грн. повністю оплачений 08.05.2013р., а товар, що був поставлений за накладною та №838 на суму 9072,00 грн. повністю оплачений - 01.07.2013р.

Доказів про оплату товару, що був поставлений за накладною №1723 на суму 12096,00 грн. та за накладною № 2210 на суму 70200,00 грн. - до матеріалів судової справи не надано.

15.09.2014р. позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив виконати зобов'язання щодо оплати суми боргу у розмірі 82296,00 грн., пені у розмірі 6249,18 грн., трьох процентів річних у розмірі 1916,41 грн. та інфляційне збільшення у розмірі 10774,63 грн.

Оскільки такі вимоги позивача були залишені відповідачем без задоволення, з вимогою про стягнення суми заборгованості у примусовому порядку позивач звернувся до господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вірно відзначив місцевий господарський суд, відповідно до п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно абзацу 1 ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Прострочення виконання грошового зобов'язання відповідач пояснив ненаданням постачальником оригіналу рахунку на оплату товару та податкової накладної, а також поставкою товару, не обумовленого в специфікаціях.

Згідно ст. 672 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Якщо покупець не відмовився від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він зобов'язаний оплатити його за ціною, погодженою з продавцем. Якщо продавець не вжив необхідних заходів щодо погодження ціни в розумний строк, покупець оплачує товар за ціною, яка на момент укладення договору купівлі-продажу застосовувалася щодо аналогічного товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 688 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Як вбачається зі змісту накладної №2210 від 16.12.2013р. на передачу товару - флокулянт ЗЕТАГ 8180 в кількості 900 кг на суму 70200,00 грн. (з ПДВ), у цій накладній міститься безпосереднє посилання на те, що передача цього товару відбувається на умовах договору №503 від 23.04.2013р. При цьому сторонами дійсно не надані до матеріалів специфікації до договору №503 від 23.04.2013р. на поставку означеного товару флокулянту, яка б підтверджувала попередній намір відповідача на придбання такого товару у відповідача та встановлювала умови оплати такого товару.

Однак, як свідчать матеріали судової справи, відповідач зі своєї сторони з часу отримання товару не скористався правом відмовитися від товару та не надав суду доказів відмови та повернення позивачеві як товару, поставка якого була передбачена в специфікаціях до договору, але постачання якого відбулося у більшому обсязі та вартості, так і товару (флокулянта), поставка якого не була узгоджена у окремій специфікації.

Отже, доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі щодо поставки товару поза договором №503 від 23.04.2013р., який не зазначений в специфікаціях №№ 1, 2 від 23.04.2013р. та від 16.09.2013р., не спростовують факту наявності боргу перед позивачем і не можуть бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язання за вказаним договором, тому що весь товар, поставлений позивачем, відповідач отримав без зауважень та заперечень, у спірній видатковій накладній зазначено підставою договір №503 від 23.04.2013р.

За таких обставин, в силу вищенаведених приписів цивільного законодавства, у відповідача виникло зобов'язання сплатити позивачеві вартість усього поставленого йому товару на загальну суму 106488,00 грн.

Що стосується питання моменту виникнення у відповідача зобов`язання з оплати за поставлений за накладною №2210 від 16.12.2013р. товар (флокулянт), у відповідності з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, у покупця обов`язок оплатити товар виник з моменту його поставки, а прострочення сплати слід обраховувати з наступного дня.

Відтак колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду, що на момент розгляду справи з урахуванням здійсненої відповідачем оплати основна заборгованість відповідача перед позивачем складає 82296,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача із посиланням на положення ч.2 ст. 613 Цивільного кодексу України про прострочення кредитора, яке на думку відповідача, мало місце зі сторони позивача через ненадання відповідачу рахунків на оплату та відповідних податкових накладних, то у їх оцінці колегія суддів виходить з такого.

Згідно ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

У правовідносинах купівлі-продажу, відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Доказів невиконання позивачем обов'язку щодо передачі разом з товаром, у т.ч. оригіналу рахунку, матеріали справи не містять, рівно як і доказів витребування відповідачем вказаних документів. Відсутні у матеріалах справи докази й того, що відповідач повернув товар позивачу. Факт прийняття товару без будь-яких зауважень та претензій посвідчується підписом довіреної особи відповідача та відтиском печатки підприємства на видаткових накладних.

Надані позивачем Звіт менеджера про рух первинних документів (а.с. 71-76), щомісячне оформлення якого регламентовано внутрішнім Положенням позивача, Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту (а.с. 77-84) та реєстри податкових накладних за вересень та грудень місяці 2013 року (а.с 85-90), є доказами, які також можуть свідчити про належне виконання позивачем свого обов'язку продавця з передачі відповідачу усіх необхідних документів, для відображення в його бухгалтерському обліку господарських операцій з означених поставок товару, та здійснення відповідних платежів.

Таким чином, позивачем зі своєї сторони надано докази, які підтверджують як факт поставки товару та отримання його відповідачем, так і факт передачі відповідачу рахунків на оплату товару та податкових накладних.

Відповідач не звертався до позивача з вимогою про надання рахунків та податкових накладних, у зв'язку з чим передачу необхідних документів позивачем слід вважати виконаною.

Отже, наведене спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його обов'язку на перерахування грошових коштів за отриманий товар, та свідчить про допущену ним прострочку виконання своїх грошових зобов'язань.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з уточненим розрахунком (а.с. 62) позивач нарахував відповідачу суму 2728,15 грн. трьох процентів річних та суму 17635,44 грн. інфляційних збитків.

Перевіривши періоди та підстави означених вище нарахувань, колегія суддів вважає їх обґрунтованими щодо суми 2728,15 грн. трьох процентів річних, оскільки вони відповідають розміру основної заборгованості, яка утворилась внаслідок неповної оплати товару по вказаних вище видаткових накладних, визначеним сторонами термінам оплати та встановленому законодавством порядку для здійснення таких нарахувань.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми 17635,44 грн. інфляційних збитків, то перевіривши розрахунки позивача в цій частині, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що розмір нарахованих позивачем сум інфляційних, а також період за який їх було нараховано, є невірним, однак суд першої інстанції правильно погодився із розміром заявлених до стягнення сум інфляційних збитків, оскільки за розрахунком суду належна до стягнення сума буде перевищувати суму, визначену в розрахунку позивача.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржуване рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення нема.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015р. у справі №904/8480/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено - 27.03.2015р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Г. К. Дмитренко