КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2015 р. Справа№ 927/1457/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2

від відповідача - Гавриленко Ю.С.

від третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду Чернігівської області від 14.11.2014 у справі № 927/1457/14 (суддя Книш Н.Ю.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державного підприємства «Дослідне господарство «Івківці» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_5

про стягнення 1761150 грн.,-

Постанова прийнята 26.03.2015 у зв`язку із оголошенням перерви в судовому засіданні 19.03.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ФОП ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду Чернігівської області із позовом до відповідача про стягнення збитків.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.11.2014 в задоволені позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, вказану апеляційну скаргу було передано до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Шевченко Е.О. від 15.12.2014 у зв`язку із перебуванням судді Жук Г.А. у відпустці, для розгляду скарги була сформована колегія в складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді: Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.01.2015.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 у зв`язку із перебуванням головуючого судді Сухового В.Г. на лікарняному, справу було направлено на повторний автоматичний розподіл .

Відповідно до довідки про повторний автоматичний розподіл, справу № 927/1457/14 було призначено головуючому судді - Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 справу № 927/1457/14 було прийнято до провадження та призначено до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Через відділ документального забезпечення від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та правомірним, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судові засідання з`явилися представники позивача та відповідача та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник третьої особи в судові засідання не з`являвся, про ден та час розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

17.04.2013 між Державним підприємством дослідне господарство «Івківці», фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 був підписаний договір №1/4.

Відповідно до розділу 1 договору сторони домовились у рамках чинного законодавства України та у відповідності до Статутів сторін, що уклали цей договір, про вирощування зернових культур на земельних ділянках загальною площею 700, олійних культур на земельних ділянках загальною площею 300.

Кожна із сторін має право залучати для виконання своїх зобов'язань за даним договором третіх осіб, беручи на себе відповідальність перед другою стороною за їх дії.

Відповідно до п. 2.1 договору сторони визначили зобов'язання відповідача, згідно якого останній зобов'язується: у термін протягом 15 днів із моменту підписання цього договору надати земельні ділянки, згідно додатку №1, що є невід'ємною частиною даного договору та виконати наступні роботи на земельних ділянках: дискування, оранка.

Згідно із п.2.1.3 договору за результатами робіт відповідно до даних сторін складається акт прийому-передачі виконаних робіт, у якому вказується об'єм, якість та вартість виконаних робіт.

Акт підписується стороною-1, з одного боку та стороною-2 або стороною-3, з іншого боку, і є невід'ємною частиною даного договору.

У розділі 3 договору сторони визначили зобов'язання позивача і третьої особи, згідно якого останні зобов'язуються виконати наступні роботи: обробіток ґрунту (культивація), сівба та посадка, внесення гербіцидів, мінеральних та органічних добрив, підкорм посівів, збиральні роботи, інші роботи, передбачені технологічно картою вирощування культур.

Роботи виконуються відповідно до додатку № 2, що є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно п.3.1.2 договору за результатами робіт відповідно до даних сторін складається акт прийому-передачі виконаних робіт, у якому вказується об'єм, якість та сума виконаних робіт. Акт підписується стороною-1, з одного боку та стороною-2 або стороною-3, з іншого боку, і є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 4.1 вказаного договору сторони передбачили, що підбиття підсумків діяльності і розподіл отриманої в результаті виконання даного договору продукції між сторонами здійснюється після виконання передбачених договором робіт, але не пізніше 01.12.2013 на підставі актів прийому-передачі виконаних робіт, складених сторонами, накладних, інших документів.

За умовами п.4.2 договору, отримана в результаті виконання даного договору продукція розподіляється між сторонами договору пропорційно сумі витрат кожної із сторін на виконання даного договору, а саме: виконаних робіт згідно актів прийому-передачі виконаних робіт, накладних, інших підтверджених документально витрат. Суми витрат кожної із сторін визначаються на основі акту узгодження вартості робіт, засобів захисту рослин, міндобрив та інших витрат (дод. № 2) і є невід'ємною частиною договору.

Позивач, звертаючись із даним позов мотивує свої вимоги тим, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання за даним договором не виконав, натомість виконав роботи по збиранню врожаю, що, відповідно до п. 3.1 договору, було покладено на позивача та третю особу, та реалізував вирощений врожай без згоди та участі позивача та третьої особи.

Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти заявлених вимог, обґрунтовує це тим, що з договору не вбачається, які саме роботи повинна виконати сторона-2, а які сторона-3 і які саме затрати кожної із сторін , що унеможливлює розподіл отриманої продукції між всіма учасниками договору, а це суперечить природі самого договору про співпрацю, так як за такими умовами його не можна виконати.

Крім того, відповідач зазначає, що були допущені порушення вирощування даних культур, рослини заросли бур'янами, що негативно позначилось на урожайності. А також те, що не може бути доказом поданий позивачем акт здачі-прийняття робіт, оскільки він не відповідає вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову, обґрунтував таку відмову тим, що спірний договір №1/4 від 17.04.2013 не містить істотних умов договору про спільну діяльність, визначених у ч.2 ст.1131 Цивільного кодексу України, а тому у сторін не виникли правовідносини із спільної діяльності по вирощуванню кукурудзи та соняшника, а відповідно відсутні зобов'язання відповідача перед позивачем та вчинення відповідачем винних дій саме по правовідносинам спільної діяльності, у зв'язку з чим відсутній склад правопорушення відповідача в межах правовідносин спільної діяльності.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду, зважаючи на наступне.

Як зазначалося вище, між сторонами був підписаний договір про вирощування сільськогосподарський культур із застосуванням інноваційних технологій.

Із аналізу тексту договору, вбачається, що це - договір про спільну діяльність.

Відповідно до ст.1130 Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Частиною 2 ст. 1131 ЦК України визначено, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Вказаний договір про вирощування с/г культур не є окремим видом спільної діяльності в розумінні вказаної статті.

Зазначена стаття Цивільного кодексу України не містить вичерпного переліку умов договору про спільну діяльність, а також не має посилання, які умови такого виду договорів є суттєвими та за відсутності яких, договір можна визнати недійсним.

Щодо висновку Господарського суду Чернігівської області про відсутність між сторонами правовідносин спільної діяльності, колегія суддів зазначає, що з аналізу спірного договору від 17.04.2013 вбачається, що сторони домовилися стосовно того, які обов`язки по вирощуванню с/г культур покладаються на позивача, відповідача та третю особу. Також сторонами договору було визначено, що за результатами робіт, здійснених сторонами, складаються акти виконаних робі, в яких зазначається обсяг, якість та сума виконаних робіт і такі акти є невід`ємною частиною договору.

Також сторонами, а саме п. 4.2 договору, було визначено порядок розподілу вирощеної продукції, що спростовує твердження відповідача та висновок суду першої інстанції про відсутність між сторонами такої домовленості.

Зауваження стосовно того, що умовами договору не було розмежовано витрати сторони-2 та сторони-3 не приймаються колегіє суддів, оскільки як вбачається з умов договору, позивач та третя особа діяли як єдина самостійна особа, та між даними особами не існує спору щодо розподілу вирощеної продукції та відсутній спір щодо затрат здійснених в процесі виконання договору про спільну діяльність.

З огляду на те, що нормами чинного законодавства України сторонам договору надано право на власний розсуд (за домовленістю) визначити умови такого виду договору як спільна діяльність, договір підписаний вповноваженими представниками сторін, скріплений відповідними печатками, в установленому законом порядку недійсним не визнаний, відповідача не був позбавлений права вносити свої поправки, корективи, пропонувати свої варіанти розподілення спільно вирощеної продукції, варіанти покладення зобов`язань на кожну із сторін договору, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами була досягнута домовленість щодо спільної діяльності в повному обсязі і на тих умовах, що визначені договором № ј від 17.04.2013.

Стосовно основної позовної вимоги щодо стягнення з відповідача вартості втраченої позивачем частки зібраного відповідачем врожаю, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

До договору від 17.04.2013 сторони підписали акт узгодження цін на сільськогосподарські роботи, насіння, засоби захисту рослин, міндобрива, ПММ. Даний акт був узгоджений директором відповідача, що підтверджується підписом В.П. Пащенко та проставленою печаткою господарства.

Даним актом були визначені як ціни на роботи, що мали проводитися відповідачем так і на роботи, що мали проводитися позивачем та третьою особою.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема пояснень представника позивача та відповідача, а також доказів наданих на підтвердження їх мотивувань, загальна кількість врожаю кукурудзи, що була забрана позивачем та відповідачем становить 2120 т., соняшника - 354,48 т.

Представником відповідача в судовому засіданні не оспорювався факт зібрання частки врожаю відповідачем в порушення умов договору, оскільки даний обов`язок в повному обсязі (п. 3.1 договору) був покладений на позивача та третю особу, мотивуючи це тим, що позивачем за власним бажання було перервано збирання врожаю, що змусило відповідача закінчувати збирання врожаю.

Проте даний факт не був підтверджений представником відповідача належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33 ГПК України.

В матеріалах справи наявний підписаний сторонами акт здачі-прийняття виконаних робіт позивачем та третьою особою на загальну суму 2110048 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо підписання такого акту з урахуванням п.3 «витрати матеріалів та засобів», зазначаючи, що їм був наданий лише акт, в якому зазначено про виконані с/г роботи та витрати на дизельне пальне.

Дане твердження спростовується тим, що вказаний акт затверджений директором ДП ДГ «Івківці» Піщенко В.П., про що стоїть підпис останнього та мається відбиток печатки підприємства.

Представником відповідача не піддавалися сумніву автентичність підпису та печатки відповідача на акті.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що частина врожаю, зібраного відповідачем, була реалізована останнім без участі позивача та третьої особи. Отже, позивач не одержав прибуток, в розумінні ст. 224-225 ГК України, на який розраховував, у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань іншою стороною.

Розрахунок втраченої вигоди позивачем був здійснений на підставі підписаних актів здачі-прийняття виконаних робі, акту узгодження цін та довідки ТОВ «Кернел-Трейд» щодо ринкової вартості кукурудзи та соняшника станом на 2013 рік.

Згідно із розпорядженням Кабінету міністрів України № 866-р від 23.10.2013 «Про затвердження переліку джерел інформації про ринкові ціни для цілей трансферного ціноутворення», для сільськогосподарської продукції таким джерелом, зокрема є офіційний сайт Аграрної біржі.

В матеріалах справи наявна довідка Аграрної біржі № 717 від 28.10.2014, згідно якої вбачається, що середньозважена ціна (грн./т) на насіння соняшнику - 4795,90, на кукурудзу - 1114,42.

Посилання представника позивача на довідку ТОВ «Кернел-Трейд» не приймають до уваги колегією суддів, оскільки в довідці зазначені максимальні закупівельні ціни саме ТОВ «Кернел-Трейд», що є самостійним суб`єктом господарювання, здійснює свою діяльність з урахуванням власних ризиків, не є державним органом, розпорядження якої є обов`язковими для виконання та дотримання всіма суб`єктами господарювання, що здійснюють свою діяльність в с/г сфері, та не встановлює загальні мінімальні ціни, за якими може реалізовуватися с/г продукція іншими суб`єктами господарювання, що в свою чергу не означає, що в разі спільної реалізації позивачем, відповідачем та третьою особою вирощеної продукції, зерно було б реалізована саме за цінами, вказаними ТОВ «Кернел-Трейд».

Щодо визначення витрат, що були здійснені сторонами в процесі виконання договору від 17.04.203, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.3.1.2 договору за результатами робіт відповідно до даних сторін складається акт прийому-передачі виконаних робіт, у якому вказується об'єм, якість та сума виконаних робіт. Акт підписується стороною-1, з одного боку та стороною-2 або стороною-3, з іншого боку, і є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 4.1 вказаного договору сторони передбачили, що підбиття підсумків діяльності і розподіл отриманої в результаті виконання даного договору продукції між сторонами здійснюється після виконання передбачених договором робіт, але не пізніше 01.12.2013 на підставі актів прийому-передачі виконаних робіт, складених сторонами, накладних, інших документів.

За умовами п.4.2 договору, отримана в результаті виконання даного договору продукція розподіляється між сторонами договору пропорційно сумі витрат кожної із сторін на виконання даного договору, а саме: виконаних робіт згідно актів прийому-передачі виконаних робіт, накладних, інших підтверджених документально витрат. Суми витрат кожної із сторін визначаються на основі акту узгодження вартості робіт, засобів захисту рослин, міндобрив та інших витрат (дод. № 2) і є невід'ємною частиною договору.

За приписами п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ст.202 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначалося, договором на відповідача покладалися обов`язок щодо оранки та дискування земельних ділянок.

На виконання зазначених робіт, представником відповідача до матеріалів справи долучені акти виконаних робіт від 14.11.2012 про здійснення оранки під кукурудзу та соняшник, та акт виконаних робіт від 25.04.2013 про проведення дискування під кукурудзу та соняшник, підписані в односторонньому порядку представниками ДП ДГ «Івківці».

Згідно умов договору, акт, що складається сторонами за результатами виконаних робіт повинен містити відомості щодо об`єму, якості та суми виконаних робіт.

Натомість, вказані акти від 14.11.2012 та 25.04.2013 містять лише відомості щодо розміру земельної ділянки, на яких було здійснено оранку та дискування, в той час як дані стосовно витрат, понесених відповідачем при здійсненні вказаних робіт, відсутні.

Дані акти, всупереч умовам договору, позивачем та третьою особою підписані не були.

Пунктом 4.2 договору сторони передбачили, що при розподілі вирощеної продукції сторони враховують в сукупності акти виконаних робіт, накладні та інші документальні підтвердження витрат.

В матеріалах справи наявні облікові листи тракториста-машиніста в підтвердження здійснення оранки та дискування, із зазначенням оплати праці та кількості затраченого пального, проте ці дані не були включені до акту виконаних робіт, та, відповідно, не були погоджені із іншими сторонами договору про спільну діяльність.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів не приймає вказані акти до уваги.

Крім того, акт про здійснення оранки був укладений та підписаний представниками відповідача 14.11.2012, в той час як договорі про спільну діяльність був укладений в квітні 2013, тобто дані дії відповідачем були здійснені поза межами дії спірного договору, а отже не може бути доказом виконання відповідачем зобов`язання по договору № ј щодо оранки земельних ділянок.

Таким чином, зважаючи на все вище зазначене та на документальні підтвердження виконаних зобов`язань сторонами, позивачем правомірно при здійснені розрахунку суми позову, не враховані затрати відповідача.

Отже, матеріалами справи, належними та допустимими доказами підтверджуються затрати позивача, при виконанні умов договору про спільну діяльність, на загальну суму 2110048 грн.

Зважаючи на те, що представником відповідача в суді апеляційної інстанції були надані пояснення стосовно того, що зібрана ним частка врожаю, вирощеного на виконання ум вод договору про спільну діяльність, була реалізована в 2013 році, позивачем правомірно та обґрунтовано заявлені вимоги про стягнення з відповідача не частки зібраного врожаю, а коштів за реалізовану продукцію з урахуванням цін на таку с/г продукцію, що діяли в 2013 році.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України, визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 3 ст. 225 ГК України визначено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Позивачем по справі 12.02.2014 за підписом ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5, була направлена претензія, в якій фізичні особи-підприємці повідомили відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку відповідно до п.6.4 договору з 05.03.2014 та просили передати зібраний останнім врожай, а у випадку неможливості такої передачі, сплатити певну грошову компенсацію.

Вказана претензія отримана відповідачем 18.02.2014, що підтверджується поштовим повідомленням №034, проте вимоги її не виконані, та відповіді позивачу та третій особі не направлено.

Отже, зважаючи на все вище викладене, враховуючи кількість врожаю кукурудзи та соняшнику, що були зібрані відповідачем, а саме: 943,93 т. та 122,09 т. відповідно, ціни за даними Аграрної біржі на кукурудзу та соняшник, до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 1637453,69 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти лише на свою користь, в той час як договір про спільну діяльність укладався між позивачем, відповідачем та третьою особою.

Проте, колегія суддів зазначає, що така вимога є правомірною, оскільки в матеріалах справи наявний договір про відступлення права вимоги, укладений 19.02.2014 між ФОП ОСОБА_5, та ФОП ОСОБА_4

Згідно із умовами даного договору ФОП ОСОБА_5 передає ФОП ОСОБА_4 належне право вимоги за договором № ј від 17.04.2013 щодо розподілу і отримання результатів спільної діяльності, а ФОП ОСОБА_4 приймає дане право вимоги.

Враховуючи те, що договором про спільну діяльність не було чітко визначено сум, що будуть належить кожному із сторін в результаті розподілу реалізації вирощеної с/г продукції, передача права вимоги за договором від 19.02.2014 є правомірною та такою, що не суперечить чинним нормам законодавства України.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що договір про відступлення права вимоги не містить умов щодо відступлення ФОП ОСОБА_5 новому кредитору права вимоги збитків, не зазначено їх розмір., враховуючи наступне.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор повинен передати новому кредитору дійсну вимогу та зобов'язаний передати йому необхідні документи, що свідчать про право вимоги.

Дійсною може вважатися лише вимога, що реально існує і заснована на передбачених законом підставах укладеного договору.

Як вбачається із тексту договору про відступлення права вимоги, а саме п. 1.1 первісний кредитор передає новому кредитору право вимоги, належне первісному кредитору згідно договору про спільне вирощування зернових та олійних сільськогосподарських культур щодо розподілу і отримання результатів спільної діяльності.

Зважаючи на те, що відповідачем були порушені умови договору щодо збирання врожаю, а отже як похідне від нього і порядок розподілу отриманої продукції, то, відповідно новий кредитор має право вимагати, на підставі ст. 225 ГК України та договору про відступлення права вимоги, й стягнення збитків за порушення умов договору про спільну діяльність.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п.3 ч.1. ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має права скасувати рішення повністю або частково і прийняте нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.11.2014 у справі № 927/1457/14 підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.4 ст. 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.11.2014 по справі № 927/1457/14 - скасувати. Постановити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Івківці» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 1637453,69 грн. збитків та судовий збір за подання позову до суду в розмірі 32749,07 грн.

Стягнути Державного підприємства «Дослідне господарство «Івківці» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 16374,54 грн.

Видати судові накази. Видачу наказів доручити Господарському суду Чернігівської області.

Матеріали справи № 927/1457/14 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов