РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015Справа №910/1311/15-г

за позовом Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика

до Лікарні для вчених Національної Академії наук України

про стягнення боргу у розмірі 1 910,00 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники:

від позивача: Вашуленко О.В. (дов.№12/106-1118 від 24.05.2012)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Національна медична академія післядипломної освіти імені П.Л. Шупика звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Лікарні для вчених Національної Академії наук України про стягнення боргу у розмірі 1 910,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2015 порушено провадження у справі №910/1311/15-г та призначено її до розгляду на 03.03.2015 року.

26.02.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи до матеріалів справи разом із відзивом на позов.

У судовому засіданні 03.03.2015 судом оголошено перерву до 17.03.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 17.03.2015 надав клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, проте про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить підпис представника відповідача у розписці про оголошення перерви у справі від 03.03.2015 року.

Разом з тим, дослідивши заявлені позовні вимоги суд зазначає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, з огляду на нижчезазначене.

Нормами статті 66 ГПК України передбачено право господарського суду за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї власної ініціативи вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 ГПК України визначені заходи забезпечення позову, якими безпосередньо є: накладання арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороно відповідачеві вчиняти певні дії; забороно іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З огляду на вищезазначене, враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставини, наведені у заяві про забезпечення позову, суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому заява позивача є такою, що не підлягає задоволенню.

Приписи статті 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що відповідач на виклик суду не з'явився, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

07.11.2012 між Національною медичною академією післядипломної освіти імені П.Л. Шупика (далі - виконавець, позивач) та Лікарнею для вчених Національної академії наук України (далі - замовник, відповідач) укладено Договір № 4061 «Про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг» (далі - Договір).

Предметом даного Договору є зобов'язання, за яким виконавець за рахунок коштів замовника зобов'язується здійснити навчання (перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або надавати додаткову освітню послугу), а саме навчання на курсах ПАЦ за фахом хірургія та трансплантологія з 01.11.2012 по 20.11.2012 Василенка Володимира Федоровича.

Виконавець за даним Договором зобов'язується надати замовнику освітню послугу на рівні державних стандартів освіти та видати документ про освіту державного зразка, якщо його видача передбачена законодавством. (п.2.1., 2.3. Договору).

Відповідно до п.3.1. Договору, замовник зобов'язується своєчасно вносити плату за отримання освітніх послуг у розмірах та у строки, що встановлені цим Договором.

Загальна вартість послуги становить 1910 грн. без ПДВ, яку замовник перераховує на розрахунковий рахунок виконавця згідно акту здачі-прийняття наданих послуг, при цьому наявність гарантійного листа щодо оплати послуги обов'язкова. (п.4.2., 4.3. Договору).

Пунктом 4.4. Договору сторони погодили, що надані послуги приймаються на підставі акту здачі-прийняття наданих послуг, оплата за яким здійснюється не пізніше 30 календарних днів з моменту його підписання.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що після отримання Василенком В.Ф. освітньої послуги, останньому надано підписані позивачем акти здачі-прийняття наданих послуг відповідно до Договору №4061 від 07.11.2012, для їх подальшого підписання відповідачем та повернення до позивача.

Надання обумовлених Договором послуг підтверджується також наявними у матеріалах справи відомостями про отримання свідоцтв та посвідчень з 01.11 по 30.11.2012 з циклу «Передатестаційний цикл з хірургії» кафедри хірургії та трансплантології, а також табелем відвідування занять слухачами за вказаний період, підписаним зав.кафедрою.

22.03.2013 позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості за отримані послуги та 09.12.2013 повторно звернувся із проханням погасити наявний борг у розмірі 1910,00 грн.

Також, 19.06.2014 позивач направив відповідачу лист та два акти здачі-прийняття наданих послуг для підписання, однак вказані акти відповідач так і не повернув та борг не погасив.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що не відмовляється від сплати грошових коштів за отримані за Договором №4061 від 07.11.2012 послуги, проте, у зв'язку із несвоєчасним наданням акту здачі-прийняття послуг, не може зареєструвати кредиторську заборгованість за 2012 рік.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України (далі ГК України) як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Ст. 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦКУ з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші ), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений між сторонами договір №4061 від 07.11.2012 за своє правовою природою є договором про надання послуг, за умовами якого позивач є виконавцем, а відповідач, відповідно, замовником.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зазначені вище норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями статті 193 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надава відповідачу обумовлену Договором освітню послугу та передав через Василенка В.Ф., який проходив навчання, акт здачі-прийняття для підписання відповідачу.

Оскільки, вказаний акт відповідачем так і не підписано, позивач повторно звернувся 19.06.2014 до відповідача із листом та доданими двома примірниками акту здачі-прийняття послуг, проте грошових коштів станом на момент розгляду спору у суді за надані послуги так і не отримав.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зауважує, що несвоєчасність надання відповідних актів здачі-прийняття послуг зумовила неможливість реєстрування кредиторської заборгованості відповідача за 2012 рік, а тому відповідач позбавлений можливості сплатити дану заборгованість. Факт отримання наданих позивачем послуг відповідачем не заперечується та від сплати даних коштів відповідач фактично не відмовляється.

У зв'язку із вищенаведеним, оцінивши за власним переконанням надані сторонами докази, суд зазначає, що заборгованість відповідача за надані освітні послуги у розмірі 1910,00 грн. підлягає стягненню з останнього у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика до Лікарні для вчених Національної Академії наук України про стягнення боргу у розмірі 1 910,00 грн. - задовольнити.

Стягнути з Лікарні для вчених Національної Академії наук України (04053, місто Київ, вулиця Смирнова-Ласточкіна, будинок 22; ідентифікаційний код 05417590) на користь Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика (04112, місто Київ, вулиця Дорогожицька, будинок 9; ідентифікаційний код 01896702) 1910 (одну тисячу дев'ятсот десять) гривень 00 копійок основного боргу та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 17.03.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 23.03.2015 року.

Суддя К.В. Полякова