ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Справа № 922/3521/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
І. Алєєвої Л. Рогач
за участю представників:
позивачане з'явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)
відповідачаШевченко Є. О. - довіреність від 13.03.2015 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Харківської міської ради
на постановувід 22.12.2014 р. Харківського апеляційного господарського суду
у справі№ 922/3521/14 господарського суду Харківської області
за позовомХарківської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "Рожева Пальма"
провнесення змін до договору
Ухвалою Вищого господарського суду України від 20.02.2015 р. у складі колегії суддів: Дроботової Т.Б. - головуючого, суддів: Волковицької Н.О., Рогач Л.І. касаційна скарга Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 р. у даній справі прийнята до розгляду та призначена на 17.03.2014 р.

Розпорядженням Секретаря другої судової палати Вищого господарського суду України № 03-05/363 від 16.03.2015 р. у зв'язку із відрядженням судді Волковицької Н.О., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Дроботова Т.Б., судді: Алєєва І.В., Рогач Л.І., про що повідомлено присутніх у судовому засіданні представників сторін. Відводів складу суду не заявлено.

Ухвалою від 17.03.2015 р. розгляд справи відкладався на 31.03.2015 р. з повідомленням присутніх у судовому засіданні представників сторін.

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 р. Харківська міська рада звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Рожева Пальма" про внесення змін до договору оренди землі від 11.04.2006 р. № 70 шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору оренди землі в редакції, викладеній позивачем у позовній заяві, посилаючись на приписи статей 93, 125, 126, 189 Земельного кодексу України, статей 629, 649, 651, 653, 654, 792 Цивільного кодексу України, статей 15, 30 Закону України "Про оренду землі", статей 5, 13, 15, 21 Закону України "Про оцінку земель".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Харківської міської ради від 06.03.2006 р. № 51/06 між сторонами було укладено договір від 11.04.2006 р. (реєстрація від 11.04.2006 р. № 70) оренди земельної ділянки строком до 06.03.2031 р., а рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 р. № 1209/13 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р., згідно з пунктом 1 якого встановлено базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова у сумі 291,18 грн., яка визначена на підставі витрат на освоєння і облаштування території міста станом на 01.01.2013 р. та підлягає в подальшому індексації в порядку, встановленому законодавством України, із визначенням у пункті 2 цього рішення застосування нової нормативної грошової оцінки з 01.01.2014 р. При цьому, як вказував позивач, попередня нормативна грошова оцінки земель міста була введена відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування з 01.03.2008 р.

Позивач зазначав, що рішенням міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 "Про затвердження Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р.", зокрема, встановлено, що зміни до договорів оренди землі, пов'язані зі зміною розміру орендної плати оформлюються додатковою угодою до договору оренди землі згідно з Порядком оформлення договорів оренди землі у м. Харкові, затвердженим відповідним рішенням ради від 29.12.2012 р. № 960/12.

Проте, надіслані виконавчим органом Харківської міської ради - Департаментом земельних відносин листи - пропозиції від 18.12.2013 р. № 5702/0/225-13 та № 5709/0/225-13 з проектом додаткової угоди до договору залишені відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення до суду.

ТОВ "Рожева Пальма" у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти її задоволення вказувало на те, що відповідно до статті 30 Закону України "Про оренду землі" та пункту 36 договору, внесення змін до договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір вирішується у судовому порядку. При цьому, статтями 651, 652 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами для внесення змін до договору у судовому порядку є істотне порушення договору другою стороною або істотна зміна обставин, що в даному випадку позивачем не доведено. В той час, як зазначав відповідач, ні спірним договором оренди землі, ні законом не передбачено такої підстави для внесення змін до договору оренди землі як зміна нормативної грошової оцінки землі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.10.2014 р. (суддя Лаврова Л.С.) у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції зазначив, що спірним договором та нормами законодавства не передбачено, що договір оренди землі може бути змінений без згоди сторін у разі збільшення нормативної грошової оцінки землі, позивач не надав доказів на підтвердження наявності підстав для зміни розміру орендної плати з числа тих, що названі у пункті 13 спірного договору, що унеможливлює примушення відповідача до укладення додаткової угоди, з умовами якої він не згоден і обов'язковість укладення якої законодавством не передбачена. Крім того, дійшовши висновку про невідповідність спірної додаткової угоди вимогам закону суд врахував також і те, що умови, які позивач просить змінити, відносяться не тільки до тих, зміна яких допускається пунктом 13 відповідного договору оренди землі, а саме пункт 9 "розмір орендної плати", а й до інших пунктів, зміна яких ні пунктом 13, ні іншими пунктами договору або Закону не передбачена.

Суд першої інстанції також зазначав, що збільшення ставки орендної плати до 5,6% від нормативної грошової оцінки землі є істотною зміною умов договору, проте, позивачем не доведено істотну зміну об'єктивних обставин, за яких можливо внести зміни до договору, як не надано позивачем доказів того, що відповідач під час укладення договору був згоден на ставку 5,6%.

За апеляційною скаргою Харківської міської ради Харківський апеляційний господарський суд (судді: Слободін М.М., Гончар Т.В., Гребенюк Н.В.), переглянувши рішення господарського суду Харківської області від 14.10.2014 р. в апеляційному порядку, постановою від 22.10.2014 р. залишив його без змін з тих же підстав.

Суд апеляційної інстанції, погодився з висновком суду першої інстанції стосовно необґрунтованості позову у зв'язку з відсутністю передбачених законодавством та умовами договору оренди землі підстав для зобов'язання укласти додаткову угоду до договору про зміну розміру орендної плати без відповідного волевиявлення відповідача, зазначивши також, що відповідно до статті 188 Господарського кодексу України для внесення змін до договору необхідним є направлення стороні договору пропозиції, докази направлення якої відповідачу у матеріалах справи відсутні.

Харківська міська рада подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить судові рішення у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що судами безпідставно зроблено висновок стосовно того, що норми чинного законодавства не містять приписів про обов'язковість змін умов договору землі в частині розміру орендної плати в разі прийняття компетентним органом рішення про затвердження нової нормативної грошової оцінки, оскільки нормами Податкового кодексу України чітко передбачено, що розмір земельного податку та орендної плати за користування земельними ділянками державної або комунальної власності знаходиться у прямому відношенні із розміром нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а відповідно до пункту 13 договору оренди землі від 11.04.2006 р., укладеного між сторонами, орендна плата за землю переглядається у разі зміни розміру земельного податку, тобто збільшення нормативної грошової оцінки землі, яка перебуває в користуванні відповідача, призводить до збільшення розміру земельного податку, який складає менше 3 % від нормативної грошової оцінки землі. Проте, вказане залишено поза увагою судів, як й залишена поза увагою правова позиція, зокрема, Верховного Суду України, викладена у постановах від 03.12.2013 р. у справі № 3-34гс13, від 20.11.2012 р. № 3-53гс12, від 20.08.2013 р. № 3-19гс13 та віл 20.08.2013 р. № 3-21гс13.

Заявник касаційної скарги вважає помилковим посилання суду апеляційної інстанції на необхідність надіслання відповідачу пропозиції щодо внесення змін до договору та недотримання позивачем частини 2 статті 188 Господарського кодексу України, оскільки надсилання іншій стороні пропозицій є правом позивача та не позбавляє його права на звернення до суду.

Скаржник зазначає, що актами Харківської міської ради щодо впровадження нової нормативної грошової оцінки прямо передбачено внесення змін до договорів оренди землі саме у формі додаткової угоди до цього договору, і з метою приведення у відповідність договірних відносин у сфері землекористування до вимог Податкового кодексу України, Харківська міська рада своїм рішенням від 19.12.2012 р. № 960 "Про затвердження Порядку оформлення договорів оренди землі у місті Харкові" затвердила Типовий договір землі, пунктом 13 якого передбачена така підстава для зміни розміру орендної плати як зміна розміру нормативної грошової оцінки землі, а відтак вимоги позивача щодо внесення змін та доповнень до пунктів 2, 13, а також деяких інших пунктів договору, направлена на приведення спірного договору оренди землі з вимогами Податкового кодексу України та є законною.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, на підставі рішення 14 сесії Харківської міської ради від 06.03.2006 р. № 51/06 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва та подальшої експлуатації об'єктів" між Харківською міською радою (орендодавець) та ТОВ "Рожева Пальма" (орендар) було укладено договір оренди землі від 11.04.2006 р., який зареєстрований за № 70 у Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" .

В пункті 8 договору сторони погодили, що його укладено строком на період будівництва до 06.03.2008 року (але не пізніше прийняття об'єкту до експлуатації), на період експлуатації до 06.03.2031 року.

Відповідно до пункту 5 вказаного договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки: - на період будівництва згідно з довідкою № 1693/06 від 21.03.2006 р. становить 204 174; - на період експлуатації згідно з довідкою № 1694/06 від 21.03.2006 р. становить 1 020 871 грн.

Судами під час розгляду справи встановлено, що рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 р. № 1209/13 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р., пунктом 1.1 якого затверджено базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова у сумі 291,18 грн., яка отримана на підставі витрат на освоєння і облаштування території міста станом на 01.01.2013 та підлягає в подальшому індексації в порядку, встановленому законодавством України. Пунктом 2 рішення встановлено, що це рішення вводиться в дію з моменту оприлюднення в установленому порядку, а нормативна грошова оцінка земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р. застосовується з 01 січня 2014 року.

Попередня вартість 1 кв. м землі у місті Харкові була визначена станом на 01.01.2007 р. на підставі рішення Харківської міської ради від 25.12.2007 р. № 335/07 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2007 року", рішення Харківської міської ради від 27.02.2008 року № 42/08 "Про затвердження "Положення про впровадження нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2007 року" та була введена в дію з 01.03.2008 р.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога Харківської міської ради про внесення змін до договору оренди землі від 11.04.2006 р. № 70 шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору оренди землі в редакції, яка викладена позивачем у позовній заяві, а саме щодо зміни та доповнення, зокрема: пункту 2 договору щодо зазначення кадастрового номеру земельної ділянки; пункту 5 договору стосовно розміру нормативної грошової оцінки землі; пункту 9 договору щодо порядку та розміру орендної плати за землю; пункту 13 договору щодо підстав перегляду розміру орендної плати; пункту 14 договору про встановлення обов'язку на сплату пені у разі невнесення орендної плати; пункту 28 договору щодо права орендодавця на звернення до суду у випадку ухилення орендаря від перерахунку орендної плати, з підстав змін у законодавстві та затвердження відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, згідно з вимогами закону, нової нормативної грошової оцінки земель міста, яка є базою оподаткування та розрахунку розміру орендної плати за землю.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що у пункті 5 договору оренди землі сторонами зазначена нормативна грошова оцінка землі, визначена сторонами - на період будівництва згідно з довідкою № 1693/06 від 21.03.2006 р. становить 204 174; - на період експлуатації згідно з довідкою № 1694/06 від 21.03.2006 р. становить 1 020 871 грн., а рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 р. № 1209/13 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р.

Крім того, судами встановлено, що рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станам на 01.01.2013" у пунктах 2 та 3 передбачено, що плата за землю на підставі даних "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013" вводиться в дію з 01.01.2014. Зміни до договорів оренди землі, пов'язані зі зміною розміру орендної плати, оформлюються додатковою угодою до договору оренди землі згідно з Порядком оформлення договорів оренди землі у місті Харкові.

Пунктом 5 зазначеного рішення Департамент земельних відносин Харківської міської ради зобов'язано попередити всіх землекористувачів (орендарів) земельних ділянок, реєстрація яких у Державному земельному кадастрі не здійснена, про необхідність приведення розміру плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 727 від 30.10.2013 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки по пр. Л. Свободи (в р-ні будинку № 48) в м. Харкові становить 2 908 549 грн. (а.с. 24).

У пункті 13 договору оренди землі від 11.04.2006 р. сторонами передбачено, що розмір орендної плати переглядається у разі: а) зміни умов господарювання, передбачених договором; б) зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів; в) внаслідок інфляції щорічно; г) погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; д) в інших випадках передбачених законом.

Відповідно до пункту 36 вказаного договору оренди землі, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 628 вказаного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 651, 652 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено застосування у встановлених законом випадках цін (тарифів, ставок тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. При цьому зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Орендна плата за землю визначена у частині 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Здійснюючи судовий розгляд справи та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що Податковий кодекс України не встановлює розмір орендної плати, тільки граничні межі розміру - мінімальну та максимальну, а в цих межах сторони вільні за згодою визначити розмір орендної плати, тобто жодна з норм чинного законодавства не містить прямого припису про обов'язковість зміни умов договору оренди землі в частині розміру орендної плати в разі прийняття орендодавцем рішення про затвердження нової нормативної грошової оцінки переданих в оренду земель, а договором оренди землі, укладеним між сторонами не передбачено такої підстави для внесення змін до договору, як зміна нормативної грошової оцінки земель, що свідчить про відсутність передбачених законодавством та умовами договору оренди землі підстав для зобов'язання укласти додаткову угоду до договору про зміну розміру орендної плати без відповідного волевиявлення відповідача.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 2 Закону України "Про плату за землю" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим законом. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

У зв'язку з введенням в дію Податкового кодексу України з 01.01.2011 р. Закон України "Про плату за землю" втратив чинність, а питання сплати податку на землю та оплати орендної плати за користування земельною ділянкою регулюється виключно цим Кодексом, згідно зі статтею 288 якого, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; не може перевищувати: для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 % нормативної грошової оцінки; для інших земельних ділянок, наданих в оренду - 12% нормативної грошової оцінки.

Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІІ Податкового кодексу, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок (стаття 271 цього Кодексу).

Згідно з підпункту 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XIII Податкового кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Правові засади проведення оцінки земель в Україні визначено Законом України "Про оцінку земель", відповідно до абзацу п'ятого статті 5 якого нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Суб'єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель є органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які здійснюють управління у сфері оцінки земель, а також юридичні та фізичні особи, зацікавлені у проведенні оцінки земельних ділянок (стаття 6 Закону).

Відповідно до статей 15, 18 Закону України "Про оцінку земель", підставою для проведення оцінки земель є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз у 5 - 7 років.

Статтею 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (частина 2 вказаної норми).

Відповідно до статті 23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується рішенням відповідної сільської, селищної і міської ради.

Згідно з пунктами 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Статтею 73 вказаного Закону встановлена обов'язковість актів і законних вимог органів та посадових осіб місцевого самоврядування та передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Проте, в матеріалах справи відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про проведення оцінки земель, прийнятого відповідно до приписів статті 15 Закону України "Про оцінку земель", як й відсутні в матеріалах справи рішення Харківської міської ради, на які посилались позивач та суди під час розгляду справи, а саме рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 р. № 1209/13, яким затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова та рішення від 25.09.2013 р. № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станам на 01.01.2013".

При цьому, здійснюючи судовий розгляд справи та відмовляючи у задоволенні позовних вимог судами першої та апеляційної інстанції залишено поза увагою, що нормами чинного законодавства та умовами укладеного між сторонами договору встановлена можливість внесення змін до договору, а оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 04.07.2011 р. № 41/81пд, від 30.05.2011 р. № 17/299-10, від 23.05.2011 р. № 7/105-10 (30/234-09), від 20.11.2012 р. № 28/5005/640/2012, від 20.08.2013 р. № 5017/781-2012, від 20.08.2013 р. та від 03.12.2013 р. № 5009/3430/12.

За приписами частини 1 статті 11128 Господарського процесуального кодексу України, рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Проте, судами першої та апеляційної інстанції вказані приписи законодавства та правова позиція Верховного Суду України щодо наявності підстав для перегляду розміру орендної плати за землю, встановленої умовами договору оренди землі, залишені поза увагою.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги в частині внесення змін до пункту 9 договору щодо розміру орендної плати за земельну ділянку у розмірі 5,6 % від її нормативної грошової оцінки, посилався на розрахунок № 85/14 від 30.10.2013 р. (а.с. 22).

Проте, здійснюючи судовий розгляд справи, судами першої та апеляційної інстанції не з'ясоване питання стосовно того, чи може вказаний розрахунок підтверджувати, чи навпаки, встановлення уповноваженим органом розміру орендної плати, підстави здійснення такого розрахунку та підстави встановлення саме такого розміру орендної плати.

При цьому, в матеріалах справи відсутній Порядок визначення розмірів орендної плати при укладенні договорів оренди землі в м. Харкові, який затверджений рішенням Харківської міської ради № 41/08 від 27.02.2008 р., посилання на який міститься у розрахунку розміру орендної плати № 85/14 від 30.10.2013 р.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про помилковість висновку суду апеляційної інстанції стосовно того, що відповідно до статті 188 Господарського кодексу України для внесення змін до договору необхідним є направлення стороні договору пропозиції, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. №15-рн/2002 у справі №1-2/2002, право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Отже, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Тому недотримання позивачем вимог частини 2 статті 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозиції про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Вказана правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі № 28/5005/640/2012.

Оскільки в силу статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 р. у справі № 922/3521/14 та рішення господарського суду Харківської області від 14.10.2014 р. скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач