ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" квітня 2015 р.Справа № 924/211/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Яроцький А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ

до Комунального підприємства "Віньковецьке районне підприємство теплових мереж" смт. Віньківці, Віньковецький район, Хмельницька область

про стягнення 26 552,23 грн., з яких 20215,56 грн. пеня, 1994,63 грн. інфляційні нарахування, 4342,04 грн. - 3% річних

Представники сторін:

від позивача: Демчук О.В. - представник за довіреністю №14-9 від 18.04.2014р. (присутній в судовому засіданні 31.03.2015р.)

від відповідача: Бондар А.М. - директор згідно наказу №1 від 01.04.1992р. (присутній в судовому засіданні 31.03.2015р.)

Коваль О.М. - представник за дорученням №1 від 16.02.2015р. (присутній в судовому засіданні 31.03.2015р.)

Рішення виноситься 08.04.2015р. оскільки в судових засіданнях 03.03.2015р. та 31.03.2015р. оголошено перерву по справі.

Суть спору:

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Віньковецьке районне підприємство теплових мереж" 26 552,23 грн., з яких 20215,56 грн. пеня, 1994,63 грн. інфляційні нарахування, 4342,04 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі - продажу природного газу №13/3188-БО-34 від 28.12.2012р.

Ухвалою суду від 11.02.2015р. порушено провадження у справі №924/211/15, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судових засіданнях 03.03.2015р. та 31.03.2015р. оголошувались перерви по справі.

03.03.215р. та 31.03.2015р. відповідачем подано відзиви на позовну заяву, зокрема, відповідно до змісту відзиву від 31.03.2015р. позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Сторони в судове засідання 08.04.2015р. не з'явились, хоча належним чином повідомлені про дату, місце та час судового слухання справи, про що свідчить розписка від 31.03.2015р. наявна в матеріалах справи. При цьому, судом враховано, що в судовому засіданні 31.03.2015р. представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, обґрунтовуючи останні доводами викладеними в позовній заяві та доказами доданими до матеріалів справи, а представник відповідача позицію викладену у відзиві від 31.03.2015р. підтримав, позовні вимоги визнав.

Оскільки неявка сторін не перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке:

28.12.2012р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та КП "Віньковецьке районне підприємство теплових мереж" (Покупець) був укладений договір №13/3188-БО-34 купівлі - продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Пунктом 2.1. договору визначено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 780 тис. куб. м. (сімсот вісімдесят куб. м), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): - січень 160, - лютий 140, - березень 120, - квітень 30, - жовтень 60, - листопад 110, - грудень 160.

Приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3 договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4. Договору).

Згідно з п. 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюється НКРЕ.

Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн. (п. 5.2. договору).

Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 3 030 131,00 грн., крім того ПДВ - 606026,20 грн., разом з ПДВ - 3 636 157,20 грн. (п. 5.5 договору).

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 6.3. договору в платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

У відповідності до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 11.1. договору визначено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

В подальшому сторонами підписано додаткову угоду №1 від 19.07.2013р. до вищевказаного договору, в якій уточнено ціну за 1000 куб.м. газу.

На виконання умов договору позивач у січні - грудні 2013р. передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 2 323 883,97 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу від 31.01.2013р. (110,599 тис. куб. м. на суму 515583,34 грн.), від 28.02.2013р. (94,456 тис. куб. м. на суму 440328,94 грн.), від 31.03.2013р. (92,674 тис. куб. м. на суму 432021,72 грн.), від 30.04.2013р. (29,758 тис. куб. м. на суму 138723,94 грн.), від 31.10.2013р. (43,958 тис. куб. м. на суму 201702,87 грн.), від 30.11.2013р. (43,085 тис.куб.м. на суму 197697,09 грн.), від 31.12.2013р. (86,700 тис. куб. м. на суму 397826,07 грн.).

Однак, в порушення умов договору, відповідач несвоєчасно оплатив за поставлений газ, що підтверджується оборотною відомістю (операції по підприємству "Віньковецьке РПТМ КП") за період з 31.01.13р. по 29.09.14р., що відповідачем не заперечується.

Станом на 29.09.2014р. заборгованість за договором №13/3188-БО-34 від 28.12.2012р. погашена відповідачем повністю.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою за поставлений природний газ, позивач на підставі п. 7.2. договору нарахував пеню в розмірі 20215,56 грн., а також відповідно до ст. 625 ЦК України 1994,63 грн. інфляційних нарахувань та 4342,04 грн. - 3% річних.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом враховується наступне:

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11, ст.509 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто, сплати коштів.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар0 і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини, що виникли між сторонами характеризуються ознаками договору купівлі-продажу та поставки.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

28.12.2012р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та КП "Віньковецьке районне підприємство теплових мереж" укладений договір №13/3188-БО-34 купівлі - продажу природного газу, за умовами якого позивач зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ.

На виконання умов договору позивач у січні - грудні 2013р. передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 2 323 883,97 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу від 31.01.2013р. (110,599 тис. куб. м. на суму 515583,34 грн.), від 28.02.2013р. (94,456 тис. куб. м. на суму 440328,94 грн.), від 31.03.2013р. (92,674 тис.куб.м. на суму 432021,72 грн.), від 30.04.2013р. (29,758 тис.куб.м. на суму 138723,94 грн.), від 31.10.2013р. (43,958 тис.куб.м. на суму 201702,87 грн.), від 30.11.2013р. (43,085 тис.куб.м. на суму 197697,09 грн.), від 31.12.2013р. (86,700 тис.куб.м. на суму 397826,07 грн.).

Однак, в порушення умов договору, відповідач несвоєчасно оплатив за поставлений газ, що останнім не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

На підставі п. 7.2 договору позивачем нараховано 20215,56 грн. пені, розрахованої по кожній накладній окремо.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки є грошова сума, рухоме і нерухоме майно, а частина 2 - якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 230 Господарського кодексу України передбачає, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми пені встановлено, що остання нарахована в межах максимально можливого періоду та розміру, а тому вимога про стягнення 20215,56 грн. пені є правомірною та підлягає задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача три процента річних в сумі 4342,04 грн. та інфляційні нарахування в сумі 1994,63 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, є втратами, пов'язаними з інфляційними процесами в державі за час прострочення виконання зобов'язання боржником, а три процента річних є за своєю правовою природою платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

З метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань Пленум Вищого господарського суду України надав роз'яснення у постанові №14 від 17.12.2013 р.

Зокрема у п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Крім того, в п. 3.2 вищевказаної постанови зазначено, що у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Згідно листа Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 №62-97р., відповідно до якого індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, враховуючи викладене, судом враховується, що нарахування інфляційних втрат можливе лише на суму простроченої заборгованості, яка існувала не менше як за один місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється, виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день базового місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки (аналогічна позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 20.02.2013р. по справі №16/5025/1011/12).

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань встановлено, що остання нарахована поза межами максимально можливого періоду та розміру оскільки позивачем нараховано інфляцію в сумі 202,94 грн. за період з 14.11.2013р. по 25.11.2013р., в сумі 341,08 грн. за період з 14.12.2013р. по 30.12.2013р., в сумі 590,78 грн. за період з 14.01.2014р. по 29.01.2014р., тобто за період, що становить менше ніж один місяць. Вказане не узгоджується з вказівками викладеними у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" та позицією Вищого господарського суду України зазначеною у постанові №14 від 17.12.2013р., а тому вимога про стягнення 1994,63 грн. інфляційних нарахувань підлягає задоволенню частково на суму 859,82 грн.

Проведеним перерахунком заявленої до стягнення суми трьох процентів річних встановлено, що остання нарахована в межах максимально можливого періоду та розміру, а тому вимога про стягнення трьох процентів річних в сумі 4342,04 грн. є правомірною та підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, враховуючи, що відповідач визнав позов, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 26 552,23 грн., з яких 20215,56 грн. пеня, 1994,63 грн. інфляційні нарахування, 4342,04 грн. - 3% річних належить задовольнити частково.

В частині позову про стягнення 1134,81 грн. інфляційних нарахувань належить відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеними позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ до Комунального підприємства "Віньковецьке районне підприємство теплових мереж" смт. Віньківці, Віньковецький район, Хмельницька область про стягнення 26 552,23 грн., з яких 20215,56 грн. пеня, 1994,63 грн. інфляційні нарахування, 4342,04 грн. - 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Віньковецьке районне підприємство теплових мереж" (смт. Віньківці, Віньковецький район, Хмельницька область, код 14151688) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720) 20215,56 грн. (двадцять тис. двісті п'ятнадцять грн. 56 коп.) пені, 859,82 грн. (вісімсот п'ятдесят дев'ять грн. 82 коп.) інфляційних нарахувань, 4342,04 грн. (чотири тис. триста сорок дві грн. 04 коп.) - 3% річних, 1748,92 грн. (одна тис. сімсот сорок вісім грн. 92 коп.) судового збору.

Видати наказ.

В частині позову про стягнення 1134,81 грн. інфляційних нарахувань відмовити.

Суддя А.М. Яроцький

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи

2 - позивачу - м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6.

3 - відповідачу - Хмельницька обл., Віньковецький р-н., смт. Віньківці, вул Першотравнева, 6.