РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015Справа №910/5118/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір»
доКиївської міської клінічної лікарні №3
простягнення 19 401,48 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.

в присутності представників сторін:

від позивача - Омельченко О.М. - по дов. №11 від 02.01.2015р.

від відповідача - Чумаченко Я.В. - по дов. №б/н від 02.03.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» про стягнення з Київської міської клінічної лікарні №3 19 401, 48 грн., із яких: 13 995, 90 грн. основний боргу 1536, 08 грн. - пеня, 3494, 49 грн. - інфляційні, 375, 01 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору №2/М від 04.02.2014 поставив відповідачу визначений договором товар, втім відповідач, в порушення умов даного договору, свої зобов'язання у повному обсязі по оплаті поставленого товару належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 13 995, 90 грн., яка заявлена до стягнення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2015 порушено провадження у справі № 910/5118/15-г, розгляд справи призначено на 01.04.2015.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову в частині стягнення основного боргу не заперечував. Просив зменшити розмір пені.

В судовому засіданні 01.04.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, долучивши до матеріалів справи надані сторонами докази та заслухавши в засіданні пояснення представників позивача та відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

04 лютого 2014 року січня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український папір» (надалі - постачальник, позивач) та Київською клінічною лікарнею №3 (надалі - покупець, відповідач) було укладено договір №2/М, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця мило та чистильні препарати (засоби мийні) в асортименті, кількості та за цінами вказаними в специфікації (додаток№1), а покупець зобов»язується прийняти цей товар та провести його оплату на умовах та в порядку, визначених даним договором. (п.1.1 договору).

Загальна сума даного договору становить 28 037, 70 грн..( п.2.1 договору).

Відповідно до п.3.1 договору поставка товару здійснюється позивачем згідно письмових замовлень відповідача ( у вигляді листів, факсимільних повідомлень тощо), складених на підставі специфікації протягом 7 днів з моменту отримання замовлення відповідача. партіями.

При цьому, моментом поставки є приймання товару відповідачем по накладним, що свідчить про повне виконання позивачем свої зобов»язань за договором (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору товар вважається прийнятим відповідачем від позивача за кількістю і якістю після підписання уповноваженими представниками сторін відповідної накладної..

За умовами п.7.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014.

На виконання умов даного договору, позивач передав уповноваженому представнику відповідача узгоджений товар на загальну суму 13 995,90 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною №МО-00720 від 10.02.2014р., яка підписана уповноваженими особами сторін без заперечень та рахунком - фактурою №МОЛ -00982 від 05.02.2014р.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо поставки визначених товарів.

За умовами п. 4.2 договору покупець зобов'язаний на підставі видаткової накладної, складеної позивачем, провести оплату поставленого товару у розмірі 100% на протязі 60 днів з моменту поставки.

Втім, відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором

№ 2/М від 04.02.2014 щодо сплати вартості поставленого товару, оплату у не здійснив, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 13 995,90 грн.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгодженого товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 13 995,90 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 375,01 грн. 3% річних, 3494,49 грн. - інфляційні та 1536,08 грн. пені за період з 12.04.2014 р. по 12.10.2014 р.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 6.2. договору у разі порушення строків виконання своїх зобов'язань за цим договором винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від вартості робіт за цим договором за кожен день прострочення.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 6.2. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені є неправильним, а тому за розрахунком суду до стягнення з відповідача підлягає пеня в сумі 1516,91 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Положеннями п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, зобов'язання, в свою чергу, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшення розміру пені, що підлягає до стягнення, у пропорційному відношенні, базується на встановлених судом виняткових обставинах справи та відповідає принципам застосування положень ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України.

При цьому, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, - є правом суду. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.12.2013 №3-35гс13.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач повністю фінансується за рахунок бюджетних коштів з міського бюджету через Департамент охорони здоров»я виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) і є бюджетною установою.

Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку зменшити розмір стягнення пені до 500 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних, суд встановив, що останнім було вірно проведено розрахунок, а тому позовні вимоги в частині стягнення 375,01 грн. 3% річних, 3494,49 грн. - інфляційних підлягають задоволенню.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарській суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача: при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Київської клінічної лікарні №3 (02125, м. Київ. Вул.. Петра Запорожця, 26, код 05415958) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» (04073, м. Київ, вул.. Куренівська, 2-Б. ; ) 13 995 грн. 90 коп. основного боргу, 375 грн. 01 коп. - 3 % річних, 3494 грн. 49 коп. - інфляційні, 500 грн. 00 коп. - пені та 1825 грн. 17 коп. - судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.04.2015.

Суддя Т.Ю.Трофименко