ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р.Справа № 922/1279/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Березкіній А.Д.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк
про стягнення 43875,20 грн.
за участю представників сторін:

не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Северодонецька теплоелектроцентраль" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 33161,49 грн. основної заборгованості, 2178,22 грн. 3% річних та 8535,49 грн. інфляційних втрат. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідачем неналежно виконуються свої зобов'язання з оплати спожитої теплової енергії у вигляді гарячої води для централізованого опалення приміщення, поставленої позивачем за період з жовтня 2011 року по квітень 2014 р. до нежитлових приміщень, які належать відповідачу на праві власності та розташовані за адресою: АДРЕСА_1, з опалювальною площею 106,6 кв.м.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 березня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 02 квітня 2015 року о 10:30 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проте 24 березня 2015 року до господарського суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.11649), в якому відповідач повідомляє, що невиконання зобов'язання з оплати спожитої теплової енергії було спричинено, зокрема проведенням АТО, крім того відповідач просить суд розглядати дану справу без його присутності в судових засіданнях, а також при можливості здійснити відстрочення або реструктуризацію боргу.

Позивач також у судове засідання не з'явився, проте 30.03.2015 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення (вх.12465) та документи згідно додатку, які долучені судом до матеріалів справи. Крім того, 30.03.2015 року до суду надійшло клопотання (вх. № 12466), в якому позивач позов підтримав та просив суд розгляд даної справи здійснювати без участі представника позивача.

Суд розглянувши вищезазначені клопотання сторін щодо розгляду справи за відсутності їх представників, вважає за можливе задовольнити їх та розглянути справу за наявними у справі матеріалами виходячи з наступного.

В абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судам України надані роз'яснення, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представників позивача та відповідача, задовольнивши вказані клопотання.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

За період з жовтня 2011 року по листопад 2013 року позивач поставив у приміщення відповідача, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, з опалювальною площею 106,6 кв.м. теплову енергію у вигляді гарячої води для централізованого опалення приміщення на загальну суму 31311,46 грн. та виставив відповідачу рахунки на оплату № 6666 від 29.02.2012 р., 31.03.2012 р., 30.04.2012 р., 31.10.2012 р., 30.11.2012 р., 31.12.2012 р., 31.01.2013 р., 28.02.2013 р., 31.03.2013 р., 30.04.2013 р., 31.10.2013 р., 30.11.2013 р.

Крім того, 13.10.2013р. між Державним підприємством "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач) укладено договір №688 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - послуги), а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Суб'єктом користування послугами є власник нежитлового приміщення, (далі - об'єкта): ОСОБА_1 - п. 1.2 договору.

У п.1.3. договору визначено характеристику об`єкта надання послуг: опалювальна площа об`єкта 106,6 кв.м.; адреса об`єкта: АДРЕСА_1; об`єм теплової енергії в межах Q рік = 14,82 Гкал/рік, з максимальним тепловим навантаженням EQ = 0,0071 Гкал/годину, згідно розрахунку максимального годинного та річного навантаження на опалення наведеного у Додатку №1 до цього договору.

Згідно п.2.1. договору тарифи на послуги на момент укладення цього договору становлять - для потреб інших споживачів (крім населення) - 970,02 грн. за 1 Гкал.(без ПДВ).

Відповідно до п. 2.2. договору розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору наведено у Додатку № 1 до цього договору.

20 січня 2014 року між сторонами укладено додаткову угоду до вищезазначеного договору відповідно до якої внесено зміни зокрема у п. 2.1. договору, а саме визначено, що тарифи на послуги на момент укладення цього договору становлять - для потреб інших споживачів (крім населення) - 900,67 грн. за 1 Гкал.(без ПДВ).

Крім того, цією додатковою угодою Додаток № 1 до договору викладено у новій редакції.

Пунктами 9.1, 9.2 договору передбачено, відповідно, що: договір укладається на три роки і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду; договір може бути розірваний достроково у разі: зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця, у порядку передбаченому діючим законодавством; переходу права власності (користування) на об'єкт до іншої особи; невиконання сторонами умов договору.

Відповідно до п. 3.1 договору розрахунковим періодом є календарний місяць, платежі вносяться не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим, згідно рахунків, отриманих споживачем самостійно або уповноваженою особою (представником) до 15 числа місяця, що настає за розрахунковим. Неотримання або несвоєчасне отримання рахунку не звільняє споживача від обов'язку оплати послуг.

Згідно з п.2.3 договору плата за наявності засобів обліку теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з п.п. 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а у разі відсутності у споживача засобів обліку теплової енергії, плата справляється згідно з п.п. 1.3, 2.1, 2.2, 2.3 цього договору.

З 20.01.2014 р. згідно з Додатковою угодою від 20.01.2014 року №1 до договору, у зв'язку з встановленням прибору обліку теплової енергії на об'єкті споживача, нарахування за спожиту теплову енергію здійснюється за показаннями теплолічильника.

Як зазначає позивач у позовній заяві, у опалювальних періодах:

- 2011-2012 років: з жовтня 2011 року по квітень 2012 року;

- 2012-2013 років: з жовтня 2012 року по квітень 2013 року;

- 2013-2014 років: з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, теплопостачальна організація поставила відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води на опалення нежитлового приміщення відповідача на загальну суму 38053,15 грн.

Вартість 1 Гкал. теплової енергії, що поставлялась відповідачу складала:

- з 01.10.2011 р. по 31.03.2012р. (тариф для потреб інших споживачів) - 904,55 гри. (без ПДВ) відповідно до наказу по підприємству від 30.09.2011р. № 200/1 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі постанови НКРРКП України від 30.09.2011р. № 131 "Про встановлення тарифів на теплову енергію ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль";

- з 01.04.2012 р. по 31.12.2013 р. (тариф для потреб інших споживачів) - 970,02 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу по підприємству від 21.03.2012 р. № 70 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі постанови НКРРКП України від 16.03.2012 р. № 136 "Про встановлення тарифів на теплову енергію ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль".

- з 01.01.2014р. по 31.03.2014р. (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 900,67 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу по підприємству від 14.01.2014р. №8 "Про введення тарифу на теплову енергію для бюджетних установ та інших споживачів", прийнятого на підставі постанови НКРРКП України від 31.12.2013р. № 485 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль";

- з 01.04.2014р. (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1085,63 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу по підприємству від 31.03.2014р. №53 "Про введення тарифу на теплову енергію для бюджетних установ та інших споживачів", прийнятого на підставі постанови НКРРКП України від 31.03.2014р. № 231 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль".

Як свідчать матеріали справи, відповідачу у наведених вище періодах щомісяця виставлялись рахунки, які є також актами здавання - приймання поставленої теплової енергії на опалення нежитлового приміщення відповідача.

Однак, відповідач частково здійснив оплату спожитої теплової енергії в сумі 4891,66 грн., що підтверджується наданими до позовної заяви копіями банківських виписок.

Таким чином, заборгованість відповідача по оплаті спожитої теплової енергії становить 33161,49 грн.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачу неодноразово надсилалися претензії щодо оплати заборгованості за спожиту теплову енергію.

Дані вимоги позивача щодо сплати існуючої заборгованості і стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в сумі 43875,20 грн., з яких 33161,49 грн. - основна заборгованість, 2178,22 грн. - 3% річних та 8535,49 грн. - інфляційні витрати.

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем зазначеної суми заборгованості в добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про електроенергетику" енергія - електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Регулювання відносин у сфері теплопостачання має певні особливості, викликані такими об'єктивними умовами функціонування систем теплопостачання, як, крім іншого, наявністю поділу господарської діяльності у сфері теплопостачання на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії; централізованим теплопостачанням споживачів від теплоелектроцентралей і котелень, які входять до об'єднаної енергетичної системи України - ст. 5 Закону України "Про теплопостачання".

Відповідно до ст.ст. 1, 19 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Вироблена теплова енергія постачається споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

За змістом ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" споживачем теплової енергії визнається особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В статті 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується, а згідно ч. 7 цієї статті оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Факт постачання теплової енергії у наведених вище опалювальних сезонах до приміщення відповідача підтверджується Актами про включення теплоустановок в даному будинку від 15.10.2011 р., 21.10.2012 р., 13.10.2013 року. Проте, відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за отриману теплоенергію не виконав та не надав суду жодних доказів на підтвердження сплати зазначеної суми заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати за отриману теплоенергію.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

Згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суми боргу в розмірі 33161,49 грн., суд задовольняє вимогу позивача в цій частині, оскільки вона є належно обґрунтованою та доведеною матеріалами справи.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем свого грошового зобов'язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 2178,22 грн., а також інфляційних втрат на суму 8535,49 грн., а тому суд також задовольняє вимоги позивача в цій частині.

Щодо доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву про неможливість здійснити оплату спожитої теплової енергії, у зв`язку з проведенням АТО, суд зазначає, що дані обставини не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх зобов`язань, що виникли перед позивачем.

Крім того, суд також зазначає, що ГПК України не передбачено можливість проведення судом реструктуризації боргу, а відстрочення виконання судового рішення може бути надано відповідно до ст. 121 ГПК України лише при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, до того ж зазначені обставини повинні бути доведені суду належними та допустимими доказами, які не було надано відповідачем, а тому у суду відсутні підстави для вирішення в даному судовому засіданні питання щодо надання відповідачу відстрочки виконання рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 6, 11, 16, 509, 525, 530, 548, 598, 599, 610, 611, 625-629, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174, 179, 193, 230-232, 275 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 65, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк-3, ідентифікаційний код 00131050) суму основного боргу в розмірі 33161,49 грн., 3% річних в розмірі 2178,22 грн., інфляційні втрати в розмірі 8535,49 грн., судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.04.2015 р.

Суддя І.О. Чистякова