КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. справа№ 910/21374/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Жук Г.А.

Шапрана В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит»

на рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2014 р.

у справі № 910/21374/14 (суддя - Пригунова А.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Промислово-фінансовий банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит»

про стягнення 217 286,28 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Промислово-фінансовий банк» (далі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит» (далі - відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 34-2063/11 від 04.11.2011 р. у сумі 217 286,28 грн, з яких: заборгованість по поверненню кредитних коштів у сумі 199 200,00 грн, заборгованість по процентах у сумі 8 383,29 грн та пеня у сумі 9 702, 99 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/21374/14 від 15.12.2014 р. позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду м. Києва від 15.12.2014 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову в позовних вимогах.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що місцевим судом при прийнятті рішення не було враховано того, що станом на дату прийняття рішення сума заборгованості суттєво зменшилась внаслідок виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № 34-2063/11 від 04.11.2011 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/21374/14, а розгляд справи призначено на 24.02.2015 р.

23.02.2015 р. через відділ документального забезпечення від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 р. розгляд справи було відкладено до 12.03.2015 р.

12.03.2015 р. через відділ документального забезпечення від відповідача повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 р. розгляд справи було відкладено до 31.03.2015 р. та продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 р. у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці, для розгляду справи № 910/21374/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Буравльов С.І., судді - Жук Г.А., Шапран В.В.

31.03.2015 р. через відділ документального забезпечення від відповідача втретє надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника.

Розглянувши в судовому засіданні вказане клопотання, колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Згідно з п 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Отже, саме лише посилання сторони на неможливість представника юридичної особи бути присутнім у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду справи по суті, оскільки учасники судового процесу не обмежуються законом у праві направити в судове засідання будь-якого іншого представника, а також забезпечити присутність в засіданні безпосередньо керівника юридичної особи чи іншої посадової особи підприємства.

Крім того, судовою колегією вже неодноразово відкладався розгляд справи за клопотанням ТОВ «Лізнгова компанія «Фаворит».

Враховуючи те, що ТОВ «Лізнгова компанія «Фаворит» було належним чином повідомлене про час і місце розгляду справи, колегія суддів відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи як необґрунтоване та розглядає скаргу на підставі наявних в справі документів, яких достатньо для її вирішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

04.11.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «Промислово-фінансовий банк» (далі - кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит» (далі - позичальник) укладено договір кредиту № 34-2063/11 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору кредитор надає позичальнику на умовах встановлених цим договором грошові кошти у сумі 390 000,00 грн, з виплатою 22% річних з кінцевим строком погашення до 03.11.2014 р.

Згідно з п. 1.3 довору позичальник зобов'язується забезпечити погашення заборгованості за наданим кредитом, починаючи з листопада 2011 р.

Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту щомісячно на фактичну кредитну заборгованість, починаючи з дати перерахування кредиту на рахунок, вказаний позичальником, станом на останній календарний день поточного місяця (включно) та у день остаточного погашення кредиту за останній неповний місяць (п. 2.5 договору).

Як передбачено п. 2.6 договору, проценти сплачуються позичальником щомісячно в період з 01-го числа по 28-е число наступного за нарахуванням місяця та одночасно з остаточним погашенням кредиту шляхом безготівкового перерахування платіжним дорученням на рахунок кредитора, вказаний в п. 2.5 цього договору. При остаточному погашенні кредиту позичальник зобов'язаний в першу чергу сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом.

Згідно з п. 2.9 договору у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та/або несплаченими процентами за користування ним, кошти в першу чергу направляються на сплату прострочених процентів, потім процентів за кредитом, погашення простроченої заборгованості за кредитом, пролонгованої заборгованості за кредитом, пені, а сума, що залишилася, спрямовується на погашення заборгованості за кредитом.

Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за цим договором (п. 6.8 договору).

Позивач свої зобов'язання за договором кредиту виконав, кредит відповідачу надав, що підтверджується меморіальним ордером № 0101 від 04.11.2011 р. на суму 390 000,00 грн.

Однак відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, кредитні кошти у встановлений договором строк не повернув.

21.08.2014 р. відповідачу під розпис було вручено вимогу № 06-0853/14 про дострокове повернення кредиту та сплату процентів у строк до 25.08.2014 р.

Проте відповіді на вказану вимогу відповідач не надав, зобов'язання щодо повернення кредитних коштів не виконав.

Таким чином, згідно розрахунку позивача, станом на 22.09.2014 р. заборгованість відповідача за кредитним договором № 34-2063/11 від 04.11.2011 р. складає 217 286,28 грн, з яких:

- заборгованість по поверненню кредитних коштів у сумі 199 200,00 грн;

- заборгованість по процентах у сумі 8 383,29 грн;

- пеня у сумі 9 702, 99 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером № 0101 від 04.11.2011 р.

Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, оскільки у матеріалах справи відсутні докази сплати заборгованості по кредиту та процентах.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 34-2063/11 від 04.11.2011 р. у сумі 207 583,29 грн (заборгованість по поверненню кредитних коштів у сумі 199 200,00 грн + заборгованість по процентах у сумі 8 383,29 грн) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов'язання, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за простроченим кредитом і процентами у сумі 9 702,99 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. п. 4.2, 4.3 договору у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісії, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,2% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

У випадку прострочення позичальником строків повернення кредиту, визначених п. 1.1 цього договору, а також у випадках, визначених п. п. 2.10.3, 3.2.3, 3.3.9 цього договору, позичальник сплачує кредитору проценти, розмір яких зазначений у п.1.1 цього договору, а також пеню в розмір 0,2% від несвоєчасно сплаченої суми за кожним день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 9 702,99 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, їх розмір перевірений судом, є арифметично правильним, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору. Нарахування пені здійснено за прострочення виконання зобов'язання за періоди, які не перевищують строк, передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Стосовно доводів скаржника про те, що станом на дату прийняття рішення сума заборгованості суттєво зменшилась внаслідок виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

В суді апеляційної інстанції було надано платіжні доручення № 503, № 504 від 12.12.2014 р. про оплату відповідачем 9 999,29 грн заборгованості за кредитним договором № 34-2063/11 від 04.11.2011 р.

Разом з тим, колегія звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права пред'явити докази часткової оплати вказаної заборгованості в процесі виконання рішення суду, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції не було надано доказів часткової оплати вказаної заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2014 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2014 р. у справі № 910/21374/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/21374/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Г.А. Жук

В.В. Шапран