ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р.Справа № 922/857/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Інтеркредитбанк", м. Дніпропетровськ
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 34497,78 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Інтеркредитбанк" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 04.04.2013 р. у розмірі 34497,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між сторонами був укладений договір оренди нежитлового приміщення від 04.04.2013 р. На підставі виставленого відповідачем рахунку № 02/2013 від 30.04.2013 р. позивач 30.04.2013 р. сплатив відповідачу гарантійний платіж в розмірі фіксованої частини орендної плати за два останні місяці, визначеної на дату підписання договору оренди, а саме суму 34497,78 грн. При цьому позивач зазначав, що дію договору оренди було припинено 05.11.2014 р. у зв'язку з чим сума гарантійного платежу у розмірі 34497,78 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Ухвалою суду по справі від 16.02.2015 р. було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 04.03.2015 р. о 11:20.

04.03.2015 р. судом розгляд справи було відкладено на 18.03.2015 р. о 12:20.

18.03.2015 р. судом розгляд справи було відкладено на 31.03.2015 р. о 12:20.

Позивач про судове засідання був повідомлений належним чином, в судове засідання його представник не з'явився.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав, його представник в призначене судове засідання не з'явився

При цьому, суд зазначає, що відповідач про вимоги суду та розгляд справи у суді був повідомлений належним чином, оскільки ухвала суду про порушення провадження у справі була надіслана відповідачу на адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а саме: 61001, АДРЕСА_1 та повернута на адресу суду з відміткою підприємства зв'язку про закінчення строку зберігання поштового відправлення. У п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" було зазначено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, на сторінці господарського суду Харківської області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет було опубліковане 24.03.2015 р. повідомлення про розгляд даної справи.

Позивач, через канцелярію господарського суду 23.03.2015 р. за вх. № 11088, надав заяву про підтримання позову, яка судом долучена до матеріалів справи.

Позивач, через канцелярію господарського суду 23.03.2015 р. за вх. № 11081, надав клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача. Дане клопотання позивача долучено до матеріалів справи та підлягає задоволенню.

Позивач, через канцелярію господарського суду 06.03.2015 р. за вх. № 8785, надав заяву про забезпечення позову, яка судом долучена до матеріалів справи.

Господарський суд, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, вважав за необхідне в її задоволенні відмовити, оскільки позивачем не було надано до суду доказів вчинення відповідачем дій по відчуженню свого майна та грошових коштів, які обліковуються на його рахунках, в межах ціни позову, які би свідчили про те, що не вжиття заходів до забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити не можливим виконання рішення господарського суду по даній справі.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

04.04.2013 р. між сторонами був укладений договір оренди нежитлового приміщення (надалі - договір).

Згідно п. 1.1. договору, а також акту прийму-передачі нежитлового приміщення від 04.04.2013 р. відповідач передав позивачу в оплатне тимчасове користування, а позивач прийняв, нежитлове приміщення та зобов'язався сплачувати відповідачу орендну плату.

Відповідно до п. 1.2. договору приміщення розташовано на першому поверсі будинку літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_2, нежитлові приміщення № 2-1-:-2-10, 2-12, 2-13.

В підтвердження права власності відповідача на вказане приміщення позивачем була надана до суду копія договору купівлі-продажу від 25.03.2013 р. та копія витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно п. 1.3. договору загальна площа приміщення, що передається в оренду складає: 107,9 квадратних метрів.

У п.1.4. договору було зазначено, що приміщення будуть використовуватися позивачем з метою розміщення відділення (офісу) ПАТ "ІнтерКредитБанк".

Пунктом 5.1. договору був встановлений строк оренди з 04.04.2013 р. по 03.03.2016 р.

Згідно п. 4.1. договору загальний розмір орендної плати за один календарний місяць становив 17248,89 грн. без ПДВ.

Відповідно до зазначеного пункту протягом 3 робочих днів з дати фактичної передачі приміщення позивачу за актом прийому-передачі позивач вносить передплату за поточний місяць (з дати підписання акту прийому-передачі приміщення по останнє число поточного місяця), а також гарантійний платіж в розмірі фіксованої частини орендної плати за два останні місяці, визначеної станом на дату підписання договору. Гарантійний платіж зараховується в рахунок оплати двох останніх місяців оренди при закінченні дії або достроковому припиненні договору (якщо фіксована частина орендної плати за один останній місяці, буде перевищувати гарантійний платіж, позивач доплачує відповідачу цю різницю.

Згідно п. 4.2. договору орендна плата вноситься один раз на місяць, авансовим платежем починаючи з моменту фактичної передачі приміщення позивачу по акту прийому-передачі. Відповідач зобов'язаний виставляти рахунок позивачу до 5-го числа кожного місяця за поточний місяць, в якому надаються послуги, орендна плата сплачується позивачем не пізніше 5-ти банківських днів з моменту одержання рахунку від відповідача.

На підставі виставленого відповідачем рахунку № 02/2013 від 30.04.2013 р. позивач 30.04.2013 р. сплатив відповідачу гарантійний платіж в розмірі фіксованої частини орендної плати за два останні місяці, визначеної на дату підписання договору оренди, а саме суму 34497,78 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 23190 від 30.04.2013 р.

Розділом 7 договору був встановлений порядок повернення орендодавцю приміщення .

Так, згідно п. 7.1. договору повернення відповідачу приміщення, здійснюється позивачем у день закінчення строку договору.

Згідно п.7.2. договору позивач зобов'язаний звільнити приміщення від свого майна, майна суборендарів та майна третіх осіб та передати приміщення відповідачу, а відповідач зобов'язаний прийняти у позивача приміщення у визначений строк та підписати акт приймання-передачі приміщення.

Згідно п. 7.3. договору приміщення вважається фактично переданим відповідачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення. У випадку не підписання відповідачем акту приймання-передачі приміщення протягом 2-х банківських-днів від дня його одержання й не надання письмової мотивації відмови від підписання акту протягом зазначеного строку, приміщення вважається переданим позивачем і прийнятим відповідачем.

Згідно позову позивач вказує, що згідно п. 7.3. договору приміщення було повернуто відповідачу 05.11.2014 р.

При цьому позивач вказував, що ним був підписаний проект додаткової угоди про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 04.04.2013 р. та акту прийому - передачі (повернення) нежитлового приміщення до договору оренди нежитлового приміщення від 04.04.2013 р. Дані документи були направлені відповідачу як додатки до листа (вих. № 23/2067 від 31.10.2014 р.). 05.11.2014 р. позивачем були звільненні орендовані приміщення та передані відповідачу ключі від орендованого приміщення. При передачі ключів від орендованого приміщення відповідач відмовився від підписання попередньо наданих йому проектів додаткової угоди про розірвання договору оренди та актів прийому - передачі приміщення без будь - яких пояснень із своєї сторони. На теперішній час в приміщенні за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 56 знаходяться інші орендарі.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься не підписана з боку відповідача копія акту приймання - передачі (повернення) нежитлового приміщення від 05.11.2014 р. до договору оренди та копія листа позивача вих. № 23/2067 від 31.10.2013 р. на адресу відповідача стосовно розірвання договору відповідно в додатках якого зазначена додаткова угода про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 04.04.2013 р.

Разом з цим, в матеріалах справи міститься вимога позивача вих. № 23/2201 від 27.11.2014 р. щодо сплати залишку гарантійного платежу з описом вкладення до нього № 636 від 29.11.2014 р. та дві копії конвертів (а.с. 108 -109) з зазначенням № 636.

Проте, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення листа позивача вих. № 23/2067 від 31.10.2013 р. на адресу відповідача стосовно розірвання договору та докази його отримання чи не отримання відповідачем.

Також, в матеріалах справи відсутній підписаний між сторонами акт приймання - передачі (повернення) нежитлового приміщення від 05.11.2014 р. до договору оренди нежитлового приміщення від 04.04.2013 р., докази його направлення позивачем на юридичну адресу відповідача та докази його отримання чи не отримання відповідачем.

За таких обставин господарський суд дійшов до висновку, що посилання позивача про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 04.04.2013 р. не підтверджуються матеріалами справи.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 2 ст. 782 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем повідомлення позивача про відмову від договору оренди нежитлового приміщення від 04.04.2013 р., господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимога позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Приймаючи до уваги те, що позов по справі не підлягає задоволенню, господарський суд відповідно до ст. 49 ГПК України вважав за необхідне витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. Однак, у відповідності до положень п.22 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 628, 629, 759, 782 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 66, 67, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 03.04.2015 р.

Суддя Д.О. Доленчук