ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р.Справа № 922/3797/13

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ
до КП "Чугуївтепло", м. Чугуїв
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - Заклабукова А.С.,дов.№ б/н від 24.10.2013р.

ВСТАНОВИВ:

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з КП "Чугуївтепло" 904476,84 грн., що складаються з основного боргу в сумі 508309,82 грн., пені в сумі 213913,18 грн., інфляційних витрат в сумі 113018,65 грн. та 3 % річних в сумі 69235,19 грн., з посиланням на несвоєчасну оплату відповідачем спожитого газу, отриманого по договору на постачання природного газу від 23.12.10 № 11/11-49 БО-02.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.11.14 (суддя Суслова В.В.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.14 (колегія суддів у складі: головуючого-судді Пелипенко Н.М., суддів: Івакіної В.О., Камишевої Л.М.), клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій задоволено. Зменшено розмір штрафних санкцій на 90%. Клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення задоволено частково. Відстрочено виконання рішення на шість місяців до 17.06.15. Позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 508309,82 грн. основного боргу, 21391,32 грн. пені, 69235,19 грн. 3% річних, 108952,17 грн. інфляційних втрат, 18008,67 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 192521,86 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4066,48 грн. відмовлено.

Судові акти обґрунтовані доведеністю факту наявності та розміру заборгованості, періоду прострочки та суми неустойки. В частині зменшення сум неустойки та надання відстрочки - наявністю виключних обставин, зокрема, вкрай важкого фінансового стану боржника, який виник не з його вини.

Не погоджуючись із судовими актами у справі в частині відмови в стягненні інфляційних втрат в сумі 4066,48 грн., пені в сумі 192521,86 грн. та в частині надання відстрочки виконання рішення на шість місяців, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в оскаржуваній частині, позов задовольнити повністю, відмовити у задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 17.11.15. Скарга обґрунтована невірним застосуванням судами ст. 551, 625 Цивільного кодексу України, ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.02.2015року по справі№922/3797/13 Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково. Рішення господарського суду Харківської області від 17.11.14 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.14 у справі №922/3797/13 скасувати в частині відмови у стягненні 192521,86 грн. пені, та в частині відстрочення виконання рішення. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області. В решті постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.14 у справі №922/3797/13 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 лютого 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/3797/13 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 17 березня року.

Представник позивача в судове засідання 17.03.2015року не з'явився, через канцелярію господарського суду надіслав телеграму (вх.№9833 від 13.03.2015року) в якій просив суд не розглядати справу без участі представника позивача , про те просив суд відкласти розгляд справи, у зв'язку із неможливістю бути присутнім у судовому засіданні .

11 березня 2015 року до канцелярії господарського суду Харківської області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 9339), в якому просить зменшити суму пені на 90 % процентів або на інший процент, який суд буде вважати співрозмірним та надати розстрочку виконання рішення в частині задоволеної суми позову на шість місяців, з виплатою протягом шести місяців рівними частинами кожен місяць. Вказані документи досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду від 17.03.2015року задоволено клопотання позивача щодо відкладення розгляду справи на іншу дату, розгляд справи відкладено до 31.03.2015року.

Представник позивача в судове засідання 31.03.2015року не з'явився, через канцелярію господарського суду надіслав телеграму (вх.№12156 від 27.03.2015року) в якій просив суд, розглянути справу за наявними в матеріалах справи документами, проти зменшення пені та розстрочки виконання рішення позивач заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні 31.03.2015року підтримав свою правову позицію.

В обґрунтування свої правової позиції відповідач зазначив, що є природною монополією з централізованого постачання теплової енергії у районі своєї діяльності. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання» - тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на теплову енергію затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг в межах повноважень визначених законодавством.

У зв'язку з тим, що встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води були нижче їх собівартості у відповідача виникають збитки. Держава розуміючи дану ситуацію у відповідному Державному бюджеті на рік передбачає компенсацію витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, водопостачання та водовідведення для таких підприємств як відповідач у вигляді субвенцій, однак ні якого постійно діючого правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, водопостачання та водовідведення до цього часу не має, тому виплата такої компенсація у повній мірі залежить від прийняття законодавчим органом відповідного нормативного акту (ЗУ Про бюджет) на кожний рік та наявності достатніх коштів у Державному бюджеті для їх оплати.

На сьогодні, як вказує, відповідач, по вже затвердженим розрахункам обсягу заборгованості за минулі роки з різниці тарифів на теплову енергію не перерахована з державного бюджету різниця у тарифах за послуги надані населенню у розмірі 581041,00 тис. грн. - це 4 квартал 2014 року та за послуги надані державним установам суму у розмірі 4827847,00 грн., виходячи з цього він фізично не може своєчасно погашати заборгованість перед позивачем. Крім того відповідач вказував на то факт, що наявність заборгованості державного бюджету перед відповідачем підтверджує у своєму листі № 03-08/25 від 4.03.2015 року Департамент житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, як головний розпорядник коштів обласного бюджету, одержаних з державного бюджету на погашення різниці в тарифах на теплову енергію. Цей державний орган у своєму листі також зазначив, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг регулюється порядок перерозподілу коштів отриманих КП «Чугуївтепло», у відповідності до якого залишок грошей, що залишається у Комунального підприємства «Чугуївтепло» згідно встановлених нормативів розподілу грошей затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг повинен бути направлений КП «Чугуївтепло» на виплату заробітної плати робітникам та на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії, не про яке погашення заборгованості перед ДК «Газ України НАК «Нафтогаз Україхни» та інших нарахувань на суму заборгованості за отриманий природний газ, розрахунком розподілу грошей не передбачено. Виходячи з цього КП «Чугуївтепло» не в змозі самостійно проводити будь-які перерахування на користь ДК «Газ України НАК «Нафтогаз Україхни», до того ж у нього відсутні на це гроші. Звертає увагу на здороження природного газу для виробництва теплової енергії, яке відбувається з початку 2015 року, у свою чергу змінення тарифів на теплопостачання, пов'язаних з здороженням природного газу, відбудеться тільки починаючи з квітня 2015 року. У кінці листа просить суд розглянути питання про зменшення нарахованих на суму боргу штрафних санкцій та надання відстрочки виконання рішення суду.

Крім того відповідач звертав увагу суду, що на підприємстві склалась дуже складна економічна ситуація, яка виникла у зв'язку з збитковістю послуг, що надає підприємство, а саме з послуг теплопостачання. Однією з основних причин збитковості відповідача є невідповідність тарифів для населення та інших споживачів на послуги теплопостачання їх фактичним витратам.

Ще однією причиною тяжкого економічного стану відповідач вважає дефіцит коштів, пов'язаний з хронічними не платежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги. Борги населення за комунальні послуги станом на 1.03.2015 р. у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію по КП «Чугуївтепло» досягли по теплопостачанню суму у розмірі 7645,1 тис. грн., також не своєчасно розраховуються з відповідачем бюджетні установи (організації).

В обґрунтування скрутного фінансового стану відповідач надав до суду звіти про фінансові результати та іншу фінансову документацію, розрахунки обсягу заборгованості з різниці в тарифах, довідки про заборгованість населення та бюджетних установ за теплопостачання. Також просив прийняти до увагу надані до суду раніше документи в обґрунтування скрутного фінансового стану, а також проведену судову експертизу № 64 від 3.10.2014 р., яка у повній мірі відповідає сьогоднішньому стану підприємства, де експерт вказує на той факт, що діяльність підприємства є збитковою, фінансова стійкість підприємства є дуже низькою, що створює передумови для його кризового становища та підприємство не може обійтися без зовнішнього фінансування.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надаючи правову оцінку позовним вимогам, вказує на наступне.

Так, 23.12.2010 року між КП «Чугуївтепло» та ДК «Газ України НАК «Нафтогаз України» був укладений договір № 11/11-49 БО-02 від 23.12.2010 р. про купівлю-продаж природного газу.

У відповідності до п. 4.1. цього договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 10-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за період з 1.01.2011 року по 30.04.2011 року передав у власність відповідача природний газ, у свою чергу відповідач виконав свої зобов'язання за договором не повністю та оплатив частково за отриманий природний газ, також оплати зробив не своєчасно, що стало підставою для звернення позивача до суду за стягненням основного боргу, штрафних санкцій та інших нарахувань за прострочку платежів.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

За неналежне виконання зобов'язань за спірним договором позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 69235,19 грн. та інфляційні витрати у розмірі 113018,65 грн.

Відповідач визнав вимоги в частині стягнення з нього 3% річних у сумі 69235,19 грн. та інфляційних витрати у розмірі 108952,17 грн., у свою чергу суди при першому розгляді перевірили розрахунок та прийшли до висновку про те, що сума 3% річних та сума інфляційних витрат підлягає стягненню у відповідності до розрахунку зробленому відповідачем.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.3.1 Договору передбачено, що у разі порушення Покупцем строків оплати встановленими цим Договором, Покупець зобов'язується крім суми заборгованості сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач надав обґрунтований розрахунок пені, який відповідає вимогам Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та відповідно до якого належна до сплати сума становить 213913,18 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а згідно зі ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право господарського суду у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання передбачено п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 21.11.2011 № 01-06/1623/2011 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм процесуального права" відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У наведеній нормі йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені).

Крім того, зазначена норма ГПК України може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою матеріального права, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав, їх розмір не може бути зменшено судом.

За приписами ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання даного рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави.

З наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд приймає до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про надання відстрочки.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України) та надання відстрочки виконання рішення суду, суд, об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання, враховуючи фактичні обставини справи, а саме:

- відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію по вартості нижчої її собівартості;

- на підприємстві склалась дуже складна економічна ситуація, яка виникла у зв'язку зі збитковістю послуг з теплопостачання. До моменту прийняття нових тарифів у 2014 року тарифи на теплопостачання покривали лише на 75 % витрат на їх виробництво;

- однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов'язаний з хронічними неплатежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги. Борги населення за комунальні послуги у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію по КП «Чугуївтепло» досягли по теплопостачанню суми у розмірі 7645,1 тис. грн., крім того суд погоджується з тим фактом, що заборгованість населення перед відповідачем виникла по деяким підставам, що не залежать від волі відповідача, зокрема суд бере до уваги, що норми діючих на цей час законів (мається на увазі ч. 7 ст. 52 ЗУ "Про виконавче провадження") захищають споживачів (фізичних осіб) від примусового стягнення, у тому числі від стягнення заборгованості за комунальні послуги, однак не передбачають у даному випадку компенсації надавачам комунальних послуг, що веде до прямих збитків комунальних підприємств, до яких відноситься відповідач;

- крім населення несвоєчасно розраховуються відповідачем бюджетні установи (організації), які заборгували суму у розмірі 4348,9 тис. грн.;

- субвенції, які надаються державою, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про державний бюджет на кожний рік"; від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Закону України "Про державний бюджет"; від строку виконання виконавчими органами влади обов'язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів;

- обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію склав суму у розмірі 5408888,00 грн., яка складається з не доплаченої державою суми у розмірі 581041,00 грн. за надані послуги населенню та 4827847,00 грн. за надані послуги бюджетним організаціям;

- тяжкий фінансовий стан відповідача підтверджується висновком судово-економічної експертизи №64 від 3.10.2014 р., проведеної НДЕКЦ ГУМВС України в Харківській області, в якій, зокрема, зазначено про те, що фінансова стійкість підприємства є дуже низькою, що створює передумови для його кризового становища, розрахуватися підприємство за договором про закупівлю природного газу № 11/11-49 БО-02 від 23.12.2010 року без зовнішнього фінансування не може, крім того у підприємства в обігу знаходиться більше позикових коштів, ніж власних, і це співвідношення стає все більше вагомим;

- не можливість самостійного погашення боргу відповідачем перед позивачем без отримання належних відповідачу субвенцій з Державного бюджету підтверджує Департамент житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації згідно у листах № 11-02/14 від 01.11.2014 р. та № 03-08/25 від 4.03.2015 року;

- своєчасне звернення відповідача до національної комісії регулювання ринку комунальних послуг для затвердження економічно обґрунтованих тарифів та затвердження національною комісією регулювання ринку комунальних послуг тарифів значно менших від тих, що обґрунтовано просив відповідач прийняти;

- фінансові звіти відповідача (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, звіти з праці, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання та інші фінансові документи, що були надані до справи відповідачем), висновок судово-економічної експертизи № 64 від 3.10.2014 р. - однозначно вказують на наявність значних збитків підприємства від надання послуг теплопостачання;

- сума штрафних санкцій є надмірно великою, а стягнуті судом суми 3 % річних та інфляційні збитки мають компенсувати всі негативні наслідки затримки розрахунку з боку відповідача;

- окремо суд приймає до уваги той факт, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» (з наступними змінами та доповненнями) постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг регулюється порядок перерозподілу коштів отриманих КП «Чугуївтепло» без згоди на це відповідача. Залишок грошей, що залишається у «Відповідача» згідно встановлених нормативів розподілу грошей затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг незначний. Так у березні 2015 року відповідач може залишити в себе 3,6 % грошей отриманих від населення. До того ж суд розуміє той факт, що відповідачу потрібні гроші на виплату заробітної плати робітникам та на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії, крім того примусове стягнення не дасть очікуваного результату, тобто виконання рішення суду, тому як примусове стягнення не можливе на гроші, що поступають на спеціальні рахунки відкриті у установах банків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу», а ті гроші, що залишаються у підприємства настільки мізерні, що примусове стягнення за рахунок цих грошей буде відбуватися тривалий час та може зруйнувати господарську діяльність відповідача, витрати на відновлення якої будуть набагато більшими від отриманих позивачем грошей.

Таким чином суд враховує той факт, що прострочка платежів відповідача об'єктивно виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв, у зв'язку з введенням в дію порядку примусового перерозподілу грошей, які направляються до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та не передбачають погашення заборгованості перед ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України», частково задовольняє клопотання відповідача зменшує розмір пені на 70 % (відповідно пеня до стягнення буде у розмірі 64173,95 грн.), та надає відстрочку виконання рішення строком до 01.10.2015 року.

Дана правова позиція з вищевикладених питань узгоджується з практикою Вищого господарського суду України по аналогічним справам, це, зокрема, викладено у постановах: у справі №5023/1346/12 від 30.09.2014р., у справі № 922/4822/13 від 26.03.2015р.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача. При цьому враховується, що незважаючи на зменшення судом розміру пені, згідно з пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р., судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення неустойки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 33-34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Чугуївтепло» (63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Гагаріна, 15, р/р 42 в філії Харківського обласного управління ПАТ "Ощадбанк", м. Харків, МФО 351823, ) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, , р/р 7001 в Київській ФПАТКБ «Південкомбанк» м. Київ, МФО 320876) - пеню у розмірі 64173,95 грн., витрати по сплаті судового збору 81,33 грн.

Відстрочити виконання рішення суду до 01.10.2015 року.

В частині пені у розмірі 149739, 23 грн. відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.04.2015 р.

Суддя О.О. Присяжнюк