ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р.Справа № 922/172/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс", м. Київ
до треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів 1. Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Авто», с.Тернова Харківської області 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Холдінг", с.Тернова Харківської області 2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький автоскладальний завод", м. Кременчук Полтавської області 3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Автосервіс-Т", с.Радгоспне Харківської області
про визнання договору поруки припиненим
за участю представників сторін:

від позивача: Кіпенко Я.І.- дов. б/н від 12.12.2014

від відповідача 1: Мовсесова Г.Г. - дов. № 33-15/41653 від 30.12.2014

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

від третьої особи 3: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс", м.Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів, Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків, та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-авто", с.Тернова Харківської області, про визнання припиненим договору поруки №ИА/05-07 від 03.05.2007, укладеного між відповідачами.

Позивач в обґрунтування свого права на заявлення даного позову посилається на те, що визнання договору поруки припиненим безпосередньо вплине на обсяг майна другого відповідача та кредиторських вимог до нього в межах справи про банкрутство №5023/1668/11, що позначиться на черговості задоволення вимог кредиторів та сприятиме захисту прав позивача.

На думку позивача, договір поруки №ИА/05-07 від 03.05.2007, укладений між відповідачами, є припиненим на підставі частини 1 статті 559 ЦК України, а саме: у зв'язку із зміною забезпеченого порукою зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Зазначені обставини позивач підтверджує рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2013 у справі №2-1133/12, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06.01.2014, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014. Зокрема, у вказаних судових актах судами зазначено, що ПАТ «УкрСиббанк» та третіми особами у даній справі, без згоди ТОВ «Інтер-Авто» як поручителя, змінено зобов'язання за відповідними кредитними договорами шляхом встановлення додаткових комісій та шляхом зменшення строку повернення кредитних коштів, що призвело до збільшення не погодженого з поручителями періоду нарахування підвищених відсотків та пені.

10.03.2015 позивачем надано суду додаткове правове та нормативне обґрунтування позову з посиланням на додаткові угоди та угоди про надання траншів до кредитних договорів, укладених першим відповідачем з третіми особами.

19.03.2015 позивачем подано до суду додаткові письмові пояснення в обґрунтування наявності права на звернення з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Просить позов задовольнити та визнати припиненим договір поруки №ИА/05-07 від 03.05.2007, укладений між ТОВ «Інтер-Авто» та ПАТ «УкрСиббанк».

Відповідач, Публічне акціонерне товариство "УкрСибБанк" (далі за текстом - перший відповідач), проти задоволення позову заперечив. У відзиві на позов та наданих суду 23.03.2015 запереченнях на додаткове обґрунтування позову, зазначив про те, що договір поруки №ИА/05-07 від 03.05.2007 не порушує прав та інтересів позивача. Також перший відповідач вказує на відсутність преюдиційного значення для даної справи обставин, зазначених в судових рішеннях, прийнятих у цивільній справі №2-1133/12, на які посилається позивач в позові. Крім того, перший відповідач зазначає, що в межах справи № 5023/1668/11 про банкрутство ТОВ «Інтер-Авто» затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого в тому числі внесено і зобов'язання, що випливають з договору №ИА/05-07 від 03.05.2007. Під час розгляду цієї справи про банкрутство всі кредитори висловили згоду з розміром визнаних розпорядником майна вимог кредиторів і визначеною ним черговістю їх задоволення, про що зазначено в ухвалі господарського суду Харківської області від 01.11.2011 у справі №5023/1668/11. Таким чином, визнання договору поруки припиненим не призведе до зміни обсягу та порядку погашення вимог кредиторів в межах справи про банкрутство.

Перший відповідач також вказує, що договір поруки №ИА/05-07 від 03.05.2007 не є припиненим, оскільки укладення між позивачем та третіми особами додаткових угод та угод про надання траншів до відповідних кредитних договорів не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Третіми особами повністю сплачено всі комісійні платежі, на які посилається позивач, та заборгованість за ними відсутня. Не були включені суми комісійних платежів і до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство №5023/1668/11.

Представник першого відповідача у судовому засіданні підтримав заперечення на позов та просив відмовити в його задоволенні.

Відповідач, ТОВ «Інтер-Авто» (далі за текстом - другий відповідач), у відзиві на позов вказав, що задоволення позову у даній справі порушить права та інтереси кредиторів у справі про банкрутство №5023/1668/11, оскільки на сьогоднішній день ухвала про затвердження реєстру вимог кредиторів від 01.11.2011 є такою, що набрала законної сили. Однак позивач шляхом подання позову про визнання договору поруки припиненим фактично намагається змінити вищевказану ухвалу у непередбачений ГПК України спосіб. Крім того, вважає, що сплата третіми особами на користь першого відповідача комісій за укладення додаткових угод та угод про надання траншів до відповідних кредитних договорів мали на меті зменшення фактичного обсягу відповідальності поручителя, оскільки дозволяли використовувати більш вигідні процентні ставки. На підставі викладеного, другий відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Другий відповідач свого представника в судове засідання не направив, причин неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином.

Треті особи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Холдінг", Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький автоскладальний завод" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Автосервіс-Т", відзиви на позовну заяву суду не надали, своїх представників в судове засідання не направили, причин неявки суду не повідомили, про час та місце судового засідання були сповіщені належним чином.

Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як вбачається із наданих до матеріалів справи доказів, 03 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСибБанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСибБанк", і ТОВ «Автосервіс-Т», позичальником за договором, укладено кредитний договір №0 про надання мультивалютної кредитної лінії, за яким перший відповідач надав позичальнику кредит у формі поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим у базовій валюті, що дорівнює 18 млн. доларів США, на строк до 30 квітня 2009 року зі сплатою 10,7 % річних за кредитами в доларах США і 14,75 % річних за кредитами в гривні, а ТОВ «Автосервіс-Т» зобов'язалось у строк та на умовах, визначених цим кредитним договором, повернути кредит і сплатити проценти.

03 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСибБанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСибБанк", і ТОВ «Авто-Холдінг», позичальником за договором, укладено кредитний договір №0 про надання мультивалютної кредитної лінії, за яким перший відповідач надав позичальнику кредит у формі поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим у базовій валюті, що дорівнює 2 млн. 500 тис. доларів США, на строк до 30 квітня 2009 року зі сплатою 11,2 % річних за кредитами в доларах США, 11,5 % річних за кредитами в євро і 15 % річних за кредитами в гривні, а ТОВ «Авто-Холдінг» зобов'язалось у строк та на умовах, визначених цим кредитним договором, повернути кредит і сплатити проценти.

03 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСибБанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСибБанк", і ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод», позичальником за договором, укладено кредитний договір №0 від 03.05.2007 про надання мультивалютної кредитної лінії, за яким перший відповідач надав позичальнику кредит у формі поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим у базовій валюті, що дорівнює 7 млн. 500 тис. доларів США, на строк до 30 квітня 2009 року зі сплатою 11,2 % річних за кредитами в доларах США, 11,5% річних за кредитами в євро і 15% річних за кредитами в гривні, а ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод» зобов'язалось у строк та на умовах, визначених цим кредитним договором, повернути кредит і сплатити проценти.

За умовами пунктів 1.1, 1.1.1, 1.1.2 вищевказаних кредитних договорів кредитування позичальників здійснюється шляхом надання окремих частин кредитних коштів (траншів) у будь-якій валюті, що передбачена цими договорами, а саме: за кредитним договором, укладеним між першим відповідачем і ТОВ «Автосервіс-Т», на строк не більше ніж три місяці від моменту надання такого кредиту (траншу),; за кредитними договорами, укладеними між банком і ТОВ «Авто-Холдінг», ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод», на строк не більше ніж шість місяців від моменту надання такого кредиту (траншу). Надання кожного траншу оформляється шляхом укладання окремої угоди, в якій повинно бути вказано, що вона є додатковою угодою до кредитного договору, і зазначено валюту траншу, суму траншу та строк його повернення (якщо він відрізняється від загального строку повернення кредиту). При цьому, строк повернення кожного кредитного траншу повинен бути не більше ніж три місяці від моменту надання цього траншу за кредитним договором, укладеним між банком і ТОВ «Автосервіс-Т», та не більше ніж шість місяців від моменту надання цього траншу за кредитними договорами, укладеними між банком і ТОВ «Авто-Холдінг», ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод». Вказаний у такій угоді строк повернення траншу в будь-якому разі не може бути більше, ніж строк, обумовлений кредитним договором, та автоматично змінюється в бік зменшення, якщо загальний строк повернення кредиту, встановлений кредитним договором, вважається таким, що настав.

Відповідно до пункту 1.2.2 позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 30 квітня 2009 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору цього договору на підставі будь-якого з пунктами 2.5, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 5.11, 7.3, 7.4, 9.2 цього Договору.

До вказаних кредитних договорів їх сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди та угоди про надання траншів, копії яких залучені до матеріалів справи.

03.05.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСибБанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСибБанк", кредитором за договором, та ТОВ «Інтер-Авто», поручителем за договором, укладено договір поруки №ИА/05-07 (далі за текстом - Договір поруки). За умовами п. 1.1 вказаного Договору поруки поручитель зобов'язався перед ТОВ «Інтер-Авто» відповідати за невиконання третіми особами усіх своїх зобов'язань, що виникли з кредитних договорів про надання мультивалютної кредитної лінії №0 від 03.05.2007, №0 від 03.05.2007 та № 0 від 03.05.2007, в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

В пункті 1.2 Договору поруки сторони визначили, що поручителю добре відомі всі умови вищезазначених кредитних договорів. Також викладено умови кожного з цих кредитних договорів щодо розмірів лімітів кредитних ліній, процентних ставок та термінів виконання основного зобов'язання.

Відповідачами неодноразово укладалися додаткові угоди до вказаного Договору поруки, якими вносилися зміни до пункту 1.2 цього Договору та відображали внесення змін до вищевказаних кредитних договорів в частині встановлення розмірів загальних лімітів кредитних ліній та процентних ставок.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.01.2011 у справі №5023/1668/11 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Інтер-Авто».

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.11.2011 у вказаній справі про банкрутство затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Інтер-Авто", а саме:

1) Публічного акціонерного товариства "Альфа - Банк" - основний борг - 321 531 769,51 грн. (четверта черга задоволення); неустойка (пеня, штраф) - 31 765 800,81 грн. (шоста черга задоволення); витрати пов'язані з провадженням у справі про банкрутство - 321,00 грн. (перша черга задоволення);

2) Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - основний борг - 571 605 057,96 грн. (четверта черга задоволення), неустойка (пеня, штраф) - 35 567 684,99 грн. (шоста черга задоволення); витрати пов'язані з провадженням у справі про банкрутство - 125,00 грн. (перша черга задоволення);

3) Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" - основний борг - 319 540 644,35 грн. (четверта черга задоволення), неустойка (пеня, штраф) - 7 506 494,22 грн. (шоста черга задоволення); витрати пов"язані з провадженням у справі про банкрутство - 125,00 грн. (перша черга задоволення);

4) Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" в особі Відділення "Київська регіональна дирекція" ПАТ "ВТБ Банк" - витрати пов"язані з провадженням у справі про банкрутство - 125,00 грн. (перша черга задоволення),

а також окремо внесено до реєстру вимоги, які забезпечені заставою майна боржника, а саме: Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" в особі Відділення "Київська регіональна дирекція" ПАТ "ВТБ Банк" - 459 324 102,55 грн. (перша черга задоволення).

З даної ухвали вбачається, що визнані судом кредиторські вимог ПАТ «УкрСибанк» до ТОВ «Інтер-Авто» складаються у тому числі і з вимог, що випливають з кредитних договорів №0 від 03.05.2007, №0 від 03.05.2007 та №0 від 03.05.2007, виконання яких було забезпечено Договором поруки №ИА/05-07 від 03.05.2007.

Постановою господарського суду Харківської області від 31.10.2012 у справі №5023/1668/11 визнано ТОВ «Інтер-Авто» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.05.2013 у справі №5023/1668/11 про банкрутство ТОВ «Інтер-Авто» до реєстру вимог кредиторів було внесено відомості про заміну кредитора Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс». Ухвала мотивована тим, що на підставі договору факторингу №39Ф-Н від 04.12.2012, укладеного ТОВ «Кредо Солюшнс» з ПАТ "Сведбанк", позивач у даній справі отримав право вимоги до ТОВ «Інтер-Авто» за кредитними договорами № 54/07 від 05.12.2007 та №65/59765-КЛ від 05.12.2007 та договорами, що укладені в забезпечення таких зобов'язань.

Ухвалою господарського суду Харківської області ухвалою від 25.09.2014 у справі №5023/1668/11 про банкрутство ТОВ «Інтер-Авто» внесено до реєстру вимог кредиторів відомості про заміну кредитора Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс". Ухвала мотивована тим, що ТОВ «Кредо Солюшнс» набув право вимоги до ТОВ «Інтер-Авто» на підставі договору факторингу №21-У/13 від 22.10.2013, укладеного позивачем у даній справі з ТОВ "Українська факторингова група", яка на підставі договору факторингу № 20-У/13 від 30.07.2013, укладеного з ПАТ "Альфа - Банк", набула право вимоги до ТОВ «Інтер-Авто» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 406-МВ/08 від 26.12.2008 з урахуванням змін та доповнень.

Таким чином, позивач та відповідач на час звернення з даним позовом є кредиторами ТОВ «Інтер-Авто» в межах провадження у справі про банкрутство №5023/1668/11.

На думку позивача визнання Договору поруки №ИА/05-07 від 03.05.2007 припиненим безпосередньо впливає на обсяг майна другого відповідача та кредиторських вимог до нього. Існування даного договору за наявності всіх підстав для припинення його дії порушує права та охоронювані законом інтереси позивача. Саме на підставі цього Договору поруки виникла більшість кредиторських вимог першого відповідача у справі про банкрутство №5023/1668/11. За умови припинення дії Договору поруки черговість задоволення кредиторських вимог зміниться на користь позивача, адже зникне правова підстава виникнення відповідних кредиторських вимог першого відповідача у справі про банкрутство.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Обґрунтовуючи позовні вимог позивач посилається на те, що першим відповідачем та третіми особами були змінені кредитні зобов'язання за кредитними договорами без згоди другого відповідача, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності останнього як поручителя.

Таке збільшення обсягу відповідальності позивач вбачає у підписанні сторонами кредитних договорів, без згоди поручителя, додаткових угод та угод про надання траншів, якими змінено кредитні зобов'язання шляхом встановлення додаткових комісій та нових термінів повернення кредитних коштів.

Суд не погоджується з даними доводами позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, обсяг зобов'язань кредитора за кредитним договором складають сума кредиту та проценти. Відповідно, зміна саме цих, умов кредитного договору може вплинути на обсяг відповідальності поручителя.

Комісії, на які посилається позивач, були встановлені додатковими угодами та угодами про надання траншів, що укладалися сторонами вищевказаних кредитних договорів, і сплачувалися саме за внесення змін та лонгацію кредитних договорів.

У зв'язку з цим, такі комісії є оплатою послуги банку за зміну договору, та не входять до складу кредиту. Встановлення комісій першим відповідачем та третіми особами не є збільшенням кредитного зобов'язання, забезпеченого Договором поруки, а тому їх нарахування та сплата не впливає на обсяг відповідальності поручителя.

Крім того, згідно довідки №06-10/10822 від 12.03.2015, наданої першим відповідачем, станом на 12.03.2015 заборгованість по сплаті комісій за кредитними договорами відсутня.

З ухвали господарського суду Харківської області від 01.11.2011 у справі №5023/1668/11 також вбачається, що до складу кредиторських вимог першого відповідача суми вищевказаних комісій не увійшли.

Таким чином, нарахування комісій за лонгацію кредитних договорів будь-яким чином не вплинули і на права позивача як кредитора у справі про банкрутство.

Суд також вважає необґрунтованими і доводи позивача про те, що додатковими угодами до кредитних договорів про надання траншів, без згоди поручителя, змінено обсяг кредитних зобов'язань шляхом встановлення більш коротких строків повернення кредитних коштів, що призвело до збільшення непогодженого з поручителем періоду нарахування підвищених відсотків та пені.

Так, умовами пунктів 1.1, 1.1.1, 1.1.2 кредитних договорів прямо передбачалося, що кредитування буде здійснюватися окремими траншами, загальна сума яких не може перевищувати встановлених лімітів кредитних ліній. При цьому, за кожним траншем має встановлюватися відповідні строки його повернення, які не можуть бути більшими, ніж загальний строк передбачений кредитними договорами (30.04.2009).

Дані умови кредитних договорів були відомі поручителю, про що зазначено в пункті 1.2 Договору поруки.

Як вбачається з угод про надання траншів, залучених до матеріалів справи, отримання таких траншів відбувалося в межах передбачених кредитними договорами загальних лімітів кредитних ліній, а встановленні строки повернення траншів не перевищували строків, обумовлених пунктах 1.1.2. та 1.2.2 кредитних договорів.

Отже, сторони кредитних зобов'язань угодами про надання траншів не змінювали умов кредитних договорів, а навпаки діяли у суворій відповідності до їх умов, згідно визначного ними порядку надання кредиту.

У зв'язку з цим, суд вважає, що укладення угод про надання траншів не потягло збільшення розміру обсягу відповідальності поручителя.

Не можуть бути прийнятими і посилання позивача на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2013 у справі №2-1133/12, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06.01.2014, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014 та постановою Верховного Суду України від 10.09.2014.

Так, згідно зі статтею 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищевказані судові рішення у цивільній справі не мають преюдиційного значення для даної господарської справи, оскільки позивач, ТОВ «Кредо Солюшнс», не брав участі в розгляді цивільного спору, у якому прийнято вказані судові рішення.

Крім того, встановлені вказаним рішенням обставини та висновки суду стосуються інших договорів поруки, а саме: №П/05-07від 29.05.2007 та №С/05-07 від 29.05.2007, укладеним ПАТ «УкрСиббанк» з фізичними особами.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, суд відхиляє доводи першого відповідача щодо відсутності у позивача права на заявлення даного позову та неправильності обраного ним способу захисту.

Так, згідно статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, вказані норми визначають об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина третя статті 16 ЦК України).

За змістом статей 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Вжитий законодавцем у частині першій статті 559 ЦК України термін «порука» використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується.

Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою, на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

В даному випадку сторони Договору поруки, ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інтер-Авто», не визнають припинення зобов'язань згідно частини 1 статті 559 ЦК України. Вважають законним внесення до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Інтер-Авто» грошових зобов'язань, що випливають з Договору поруки.

Зазначені обставини, на думку позивача, порушують його права та інтереси, а тому вимоги ТОВ «Кредо Солюшнс» про визнання Договору поруки припиненим підлягають розгляду господарським судом.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене у встановленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 30.03.2015 р.

Суддя М.В. Калантай