ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 березня 2015 року Справа № 922/2550/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Губенко Н.М.,
суддів:Дунаєвської Н.Г.,
Кочерової Н.О.,
Мележик Н.І.,
Самусенко С.С.,

перевіривши заявуХарківської міської ради
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 17.12.2014
у справі№ 922/2550/14
за позовомХарківської міської ради
допублічного акціонерного товариства "Фармак"
прозвільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та стягнення 229 179, 24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.07.2014 у справі № 922/2550/14 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь Харківської міської ради доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 229 179, 24 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.06.2014 у справі № 922/2550/14 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.12.2014 у справі № 920/2550/14 постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Харківською міською радою подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 17.12.2014 у справі № 922/2550/14, у якій просить скасувати вказану постанову та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 21.06.2011 у справі № 39/290, від 01.09.2014 у справі № 915/2439/13, від 25.06.2014 у справі № 910/4386/13 та від 26.06.2014 у справі № 905/8270/13, мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України статті 1212 Цивільного кодексу України, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в допуску даної справи до провадження Верховного Суду України з таких підстав.

Відповідно до статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно на таких підставах: 1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових рішень (пункт 1 частини першої цієї статті) матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за подібних предмета і підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 17.12.2014 у справі № 922/2550/14, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову про звільнення на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України самовільно зайнятої земельної ділянки та стягнення на підставі статті 1214 Цивільного кодексу України доходу, отриманого від безпідставно набутого майна (дохід відповідача був розрахований позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, зменшений на розмір сплачених відповідачем платежів за використання землі як земельного податку). При цьому, суд касаційної інстанції виходив із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи про те, що: спірне майно не є безпідставно набутим, оскільки на ньому знаходиться будівля, яка належить відповідачу на праві власності; відповідачем було здійснено всі необхідні заходи для укладення договору оренди земельної ділянки в строк, передбачений рішенням Харківської міської ради; відповідач сплачував плату за землю у формі земельного податку та на момент подачі позову заборгованості з земельного податку не мав.

Водночас, у постанові від 21.06.2011 у справі № 39/290 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача перерахованих коштів. При цьому, суд касаційної інстанції виходив із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи про те, що спірна сума була перерахована позивачем відповідачу на виконання зобов'язання з попередньої оплати обладнання на підставі усної угоди купівлі-продажу.

У постанові від 01.09.2014 у справі № 915/2439/13 суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набутих, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи про те, що спірні кошти були набуті відповідачем як оплата за поставлену продукцію відповідно до умов договорів поставки.

У постанові від 25.06.2014 у справі № 910/4386/13, на яку заявник посилається, Вищий господарський суд України погодився з висновками суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідачів безпідставно перерахованих коштів на положення статті 1212 Цивільного кодексу України. При цьому, суд касаційної інстанції виходив із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи про те, що спірні кошти не є безпідставно перерахованими, оскільки відповідач фактично користувався майном, переданим за договором оренди, який в подальшому визнано неукладеним.

З постанови від 26.06.2014 у справі № 905/8270/13 вбачається, що суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача набутих грошових коштів. Такого висновку суд касаційної інстанції дійшов з огляду на встановлені обставини справи про те, що спірні сума була перерахована позивачем відповідачу як оплата вартості послуг відповідно до умов договору, відтак не може бути витребувана відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Таким чином, зазначені судові рішення не підтверджують доводів заявника щодо неоднакового застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах, а свідчать лише про наявність у згаданих справах різних обставин, залежно від яких суд касаційної інстанції дійшов відповідних правових висновків.

З огляду на викладене Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116 - 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Харківській міській раді у допуску справи № 922/2550/14 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяН. Губенко
Судді:Н. Дунаєвська
Н. Кочерова
Н. Мележик
С. Самусенко