РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015Справа №910/29540/14

За позовом Публічного акціонерного товариства «Фірма «Полтавпиво»

до Фізичної особи-підприємця Шандрук Ігоря Євгеновича

про стягнення 617 172,62 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Подворчан Ю.В. - довіреність;

від відповідача: Клітна А.В. - довіреність;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Фірма «Полтавпиво» звернулося до господарського суду м. Києва з Фізичної особи-підприємця Шандрук Ігоря Євгеновича про стягнення 617 172,62 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо своєчасності оплати вартості отриманого товару та неповернення зворотної тари згідно умов Договору поставки №50 від 22.05.2009 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 0,62 грн. - грошових коштів за поставлену продукцію, 617 172,00 грн. - вартості тари з урахуванням ПДВ.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.12.2014 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 04.02.2015 року.

27.01.2015 року через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли документи по справі, клопотання про розгляд справи без участі представника.

В судове засідання, призначене на 04.02.2015 року представники сторін не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 04.02.2015 року судом відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про накладення арешту.

Враховуючи те, що нез'явлення представників сторін у судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважав за доцільне відкласти розгляд справи на 17.02.2015 року.

В судовому засіданні 17.02.2015 року оголошено перерву до 10.03.2015 року.

10.03.2015 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 10.03.2015 року оголошено перерву до 17.03.2015 року.

10.03.2015 року представник відповідача подав заперечення на позовну заяву.

В судовому засіданні 17.03.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 17.02.2015 року представник відповідача позовні вимоги не визнав, та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 17.03.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2009 року між Закритим акціонерним товариством «Фірма «Полтавпиво» (перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Фірма «Полтавпиво», далі по тексту - позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Шандрук Ігорем Євгеновичем (далі по тексту - покупець, відповідач) укладено Договір поставки №50 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти, оплатити пиво в пляшках, КЕГ-тарі, ПЕТ-пляшках, надалі Продукція,на умовах, передбачених даним Договором, та у встановлений термін повернути зворотну тару відповідно до цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору, Постачальник поставляє Продукцію в асортименті та кількості згідно заявки (письмової чи усної), яка реєструється у Журналі заявок Постачальника. Усна заявка приймається до 12-00 год. попереднього дня до дати доставки при поставці в межах Полтавської області та за 3 доби - при поставці за межами Полтавської області. Витяг Із вказаного журналу є достатнім доказом про замовлення конкретної Продукції. Заявка вважається узгодженою і прийнятою Постачальником до виконання, якщо протягом робочого дня з моменту Отримання заявки від Покупця Постачальник не направить Покупцеві повідомлення про неможливість виконання такої заявки.

Відповідно до п. 5.1. Договору, в залежності від асортименту, поставка Продукції здійснюється в стандартній тарі Постачальника:

- в скляних пляшках (пляшки Missile місткістю 0,5 л.);

- в КЕГ-тарі (50 л );

- в ящиках п/е/ДСТУ 3778-98/:

- піддони дерев'яні (ДСТУ 9078-84)

Згідно з п. 5.2. Договору, Тара підлягає обов'язковому поверненню Покупцем зворотнім рейсом, тобто Покупець повинен забезпечити завантаження тари на транспорт Постачальника зразу ж після розвантаження поставленої продукції відповідно до Додатку 2. Перевізник або водій Постачальника приймає тару у торгівельній мережі по кількості, по якості тара приймається на підприємстві Постачальника відповідно до Додатку 4.

Відповідно до п. 6.8. Договору, у разі неповернення зворотної тари або повернення її не в Повному об'ємі у встановлені в цьому Договорі терміни Постачальник має право відмовитися від повернення тари в натурі і вимагати сплати вартості тари (з урахуванням ПДВ) за ціною закупки з урахуванням ПДВ (при неповерненні скляних пляшок), по залоговим цінам (при неповерненні КЕГ-тари,ящиків, піддонів) з урахуванням ПДВ.

Факт поставки продукції (пива) з тарою позивачем відповідачу підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними в кількості 10 штук. (копії зазначених документів міститься в матеріалах справи), а саме:

Відповідачем частково оплачено вартість отриманого товару, борг в розмірі 0,62 грн. залишився неоплаченим.

Спір у справі виник в зв'язку з тим, що на думку позивача відповідач не оплатив в повній мірі вартість отриманої продукції в розмірі 0,62 грн. та не повернув тару, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 0,62 грн. - грошових коштів за поставлену продукцію, 617 172,00 грн. - вартості тари з урахуванням ПДВ.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вартість тари переданої позивачем відповідачу на підставі видаткових накладних складає 617 172,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставив відповідачу продукцію з тарою за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору неповністю сплатив на користь позивача вартість отриманої продукції та не повернув тару.

Відзив відповідача на позовну заяву не приймається судом в якості належного та допустимого доказу та спростовується наявними в матеріалах справи документами та чинним законодавством.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 0,62 грн. - грошових коштів за поставлену продукцію, 617 172,00 грн. - вартості тари з урахуванням ПДВ, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шандрук Ігоря Євгеновича (04214, м. Київ, Оболонський район, Проспект Оболонський, будинок 34, квартира 173, ідентифікаційний код ) на користь Публічного акціонерного товариства «Фірма «Полтавпиво» (36008, Полтавська обл., місто Полтава, ВУЛ.ФРУНЗЕ, будинок 160, ) 69 (шістдесят дев'ять) копійок - грошових коштів за поставлену продукцію, 617 172 (шістсот сімнадцять тисяч сто сімдесят дві) грн. 00 коп. - вартості тари з урахуванням ПДВ, 12 343 (дванадцять тисяч триста сорок три) грн. 46 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 27.03.2015 року.