ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року Справа № 911/4130/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіГончарука П.А.,
суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіСтратієнко Л.В.,
за участю представника
відповідача Шевчука В.І.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуУправління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі
на рішення та постанову Господарського суду Київської області від 20.11.2014 року Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року
у справі№ 911/4130/14 Господарського суду Київської області
за позовомУправління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі
доДержавного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат"
простягнення 31278,40 грн,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі (далі - Управління ПФУ в м. Коломиї та Коломийському районі, позивач) звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" (далі - ДП "Чорнобильський спецкомбінат", відповідач) 31278,40 грн - суму пенсій, що була надмірно виплачена пенсіонеру - Плаксій Ірині Тадеївні внаслідок видачі відповідачем довідки про заробітну плату № 283 від 19.02.1988 року з недостовірними відомостями.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що відомості у довідці про заробітну плату № 283 від 19.02.1998 року щодо визначення коефіцієнта кратності 3 та годинної тарифної ставки - 0-687 є достовірними. Відповідач вважає, що нова довідка № 17/427-13 від 24.07.2013 року, в якій визначений коефіцієнт кратності - 2 та годинна тарифна ставка - 0,557, містить неправильні відомості і не може братися до уваги, оскільки відповідно до Положення про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2012 року № 886, довідку про заробітну плату, одержану працівниками за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, повинна видавати регіональна комісія, а тому технік архіву ДСП "Чорнобильський спецкомбінат" не мав права робити перерахунок заробітної плати.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.11.2014 року у справі № 911/4130/14 (суддя Антонова В.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року (судді: Гаврилюк О.М. (головуючий), Коротун О.М., Майданевич А.Г.), у позові відмовлено повністю.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", просить скасувати судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Плаксій Ірина Тадеївна з 16.06.1994 року отримує пенсію по інвалідності в Управлінні ПФУ в м. Коломиї та Коломийському районі. Розмір її пенсії був перерахований на підставі довідки ДП "Чорнобильсервіс" № 283 від 19.02.1998 року про заробітну плату за період роботи з 25.06.1987 року по 26.07.1987 року.

24.07.2013 року ДП "Чорнобильський спецкомбінат" надало нову довідку за № 17/427-13 про заробітну плату, і в листі № 212-3447 за підписом першого заступника генерального директора просило попередньо видану довідку № 283 від 19.02.1998 року вважати недійсною.

Після перерахунку пенсії Плаксій Ірини Тадеївни з урахування нових даних про її заробіток Управління ПФУ в м. Коломиї та Коломийському районі визначило суму надмірно виплаченої пенсії за період з січня 2012 року по серпень 2013 року в розмірі 31278,40 грн.

05.08.2014 позивач звернувся до відповідача з претензією № 11179/06, в якій просив відшкодувати борг у сумі 31278,40 грн. Відповідач на претензію не відповів, вимогу позивача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої державі внаслідок переплати пенсії, не виконав, що й стало причиною виникнення спору у цій справі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 31278,40 грн, виплачених Плаксій Ірині Тадеївні, є саме шкодою, заподіяною відповідачем державі внаслідок видачі недостовірних документів, яка підлягає стягненню в силу ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Крім того, суд зазначив, що позивачем не доведено наявності усіх елементів цивільного правопорушення, зокрема: в чому саме полягає протиправна поведінка відповідача та його вина, а також чи існує безпосередній причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і витратами, що поніс позивач.

Залишаючи рішення місцевого господарського суду без змін, Київський апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було доведено суду факту того, що 31278,40 грн, виплачених громадянці Плаксій Ірині Тадеївні, є саме шкодою, заподіяною відповідачем державі внаслідок видачі недостовірних документів, яка підлягає стягненню в силу ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Вищий господарський суд України вважає, що висновки судів обох інстанцій є суперечливими, передчасними і такими, що не ґрунтуються на повно встановлених обставинах. Суди належним чином не з'ясували характер та суть заявлених позивачем вимог, не дали належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Частиною 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Предметом спору у цій справі є стягнення суми переплати пенсії, як заподіяної шкоди державі, у зв'язку з наданням ДП "Чорнобильсервіс", правонаступником якого є відповідач, недостовірних відомостей щодо заробітної плати пенсіонера Плаксій Ірини Тадеївни. До матеріалів справи долучені дві довідки з різними даними щодо заробітної плати, одержаної Плаксій Ірини Тадеївни за роботу в зоні відчуження за період з 25.06.1987 року по 26.07.1987 року. Саме з посиланням на повторну довідку за № 17/427-13, видану вже ДП "Чорнобильський спецкомбінат", позивачем обґрунтовується недостовірність відомостей, що були зазначені у першій довідці № 283 від 19.02.1998 року. Відповідні обставини входять до предмету доказування в даній справі та мають значення для правильного вирішення спору. Однак, судами попередніх інстанцій правової оцінки цим доводам позивача та поданим доказам не здійснено. Для правильного вирішення спору, судам слід було з'ясувати, яка з поданих довідок містить достовірні відомості щодо заробітної плати, і чи є вина відповідача у виникненні різниці між виплаченою пенсією та пенсією, що підлягає виплаті. Не встановлення цих обставин справи свідчить про передчасність висновку першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Стверджуючи, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 31278,40 грн, виплачених Плаксій Ірині Тадеївні, є саме шкодою, господарський суд першої інстанції в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 84 ГПК України в мотивувальній частині рішення не навів підстави відхилення поданої позивачем нової довідки про заробітну плату, а також не вказав, які докази в цій категорії спорів є допустимими, тобто, чітко визначені законом докази для встановлення обставин справи (ч. 2 ст. 34 ГПК України), за відсутності яких неможливо покласти на підприємство відповідальність за недостовірність даних і документів, виданих для оформлення пенсії.

Крім того, зазначаючи про недоведеність того, що 31278,40 грн, виплачених Плаксій Ірині Тадеївні, є шкодою, заподіяною відповідачем державі внаслідок видачі недостовірних документів, та недоведеність протиправності поведінки відповідача, суд першої інстанції одночасно вказує й про недоведеність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та витратами, що поніс позивач. Наведені висновки є суперечливими та взаємовиключними, оскільки не можливо встановлювати наявність причинного зв'язку між шкодою, яка за твердженням суду не доведена, та поведінкою відповідача, неправомірність якої за висновком суду також не доведена. Питання про причинно-наслідковий зв'язок постає лише після встановлення причини (протиправне діяння у деліктних правовідносинах) та настання шкідливого наслідку (шкоди).

З висновками суду апеляційної інстанції про те, що до компетенції господарських судів не належить встановлення правильності нарахування пенсій, оскільки такі спори [про правильність нарахування пенсій] вирішуються в порядку адміністративного судочинства, а тому за відсутності доказів визнання довідок недійсними підстави для задоволення позову відсутні, Вищий господарський суд України також не погоджується. Відповідач у спірних відносинах не виконує функцій суб'єкта владних повноважень, а виступає організацією, установою, яка мала надати документи, необхідні для перерахунку пенсії органами, що призначають пенсії. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 18 червня 2013 року № 21-204а13, спори про стягнення сум пенсій, виплачених надміру внаслідок подання страхувальником недостовірних даних вирішуються в господарських судах. Одночасно, спори про визнання недійсними довідок, виданих підприємством довідки для оформлення пенсії, не підлягають розгляду в позовному провадженні ні в судах господарських судах, ні в судах адміністративної юрисдикції, оскільки такі довідки є лише доказами у справі, що оцінюються судом у сукупності з іншими доказами за правилами ст. 43 ГПК України при вирішенні між сторонами спору про право.

З огляду на наведене, судові рішення, які ухвалені при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального законодавства, зокрема, ст.ст. 47, 34, 43 ГПК України, підлягають скасуванню, а справа - передачі до місцевого господарського суду на новий розгляд, під час якого суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, встановити дійсні права та обов'язки сторін і, в залежності від встановленого, правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, п. 3 ст. 1119, ч. 1 ст. 11110, ст.ст. 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року у справі № 911/4130/14 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Гончарук П.А.
Суддя Кондратова І.Д.
Суддя Стратієнко Л.В.