ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2015 р.Справа № 916/4424/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-фуд"

про стягнення 292 320 грн.

Суддя Степанова Л.В.

Представники:

Від позивача: Роман В.С. за довіреністю

Від відповідача: Мельник О.І. за довіреністю

Суть спору: про стягнення компенсації у розмірі 292 320 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-фуд" про стягнення компенсації у розмірі 75 000 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06 листопада 2014 року порушено провадження по справі № 916/4424/14.

25.11.2014р. до матеріалів справи надійшло клопотання відповідача про залучення до матеріалів справи додаткових документів (вх. № 31120/14 від 25.11.2014р.).

У судовому засіданні від 25.11.2014р. відповідачем було надано відзив на позовну заяву (вх. № 31151/14 від 25.11.2014р.) відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

26.11.2014р. до матеріалів справи надійшли заперечення позивача на відзив (вх. № 31296/14 від 26.11.2014р.).

26.11.2014р. до матеріалів справи надійшло клопотання позивача (вх. № 31297/14 від 26.11.2014р.) про залучення до матеріалів справи оригіналів товару, а саме: "ШкарДитBono13-50Р5-7", "ШкарДитBono13-50Р5-7", "ШкарДитBono13-50Р9-11", "ШкарДитBono13-50Р9-11", "ШкарДитBono13-50Р9-11", "ШкарДитBono13-50Р9-11", "ШкарДитBono13-50Р9-11", "ШкарДитBono13-50Р9-11", "ШкарДитBono13-50Р9-11" та "ШкарДитBono13-50Р9-11".

У судовому засіданні від 19.12.2014р. представником відповідача були надані доповнення до відзиву (вх. № 33672/14 від 19.12.2014р.).

У судовому засіданні від 19.12.2014р. представником позивача було надано клопотання (вх. № 33671/14 від 19.12.2014р.) відповідно до якого позивач просить суд, у разі призначення у справі експертизи у сфері інтелектуальної власності, доручити її проведення Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз на розгляд експертів поставити наступне питання: - чи містить зображення, розміщене на товарі "ШкарДитBono13-50", риси складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Медведь" персонажу "Маша", авторське право на яку належить ТОВ "Маша і Мєдвєдь", визначивши які саме риси є тотожними, а які відмінними?

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.12.2014р. по справі № 916/4424/14 було призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено Львівському науково-дослідного інститут судових експертиз та на вирішення експертів поставлене наступне питання: чи містить зображення, розміщене на товарі "ШкарДитBono13-50", риси складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Медведь" персонажу "Маша", авторське право на яку належить ТОВ "Маша і Мєдвєдь", визначивши які саме риси є тотожними, а які відмінними? Провадження у справі зупинено.

Супровідним листом від 25.12.2014р. № 916/4424/14/8985/14 матеріали справи № 916/4424/14 були направлені до Львівського науково-дослідного інститут судових експертиз для проведення судової експертизи.

16.02.2015р. до господарського суду Одеської області надійшов висновок судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності Львівського науково-дослідного інститут судових експертиз № 57 від 09.02.2015р. разом із супровідним листом (вх. № 4268/15 від 16.02.2015р.) та матеріалами справи № 916/4424/14.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.02.2015р. провадження у справі № 916/4424/14 поновлено та справу призначено до розгляду.

06.03.2015р. до матеріалів справи надійшло клопотання відповідача (вх. № 6082/15 від 06.03.2015р.) про відкладення розгляду справи.

13.03.2015р. до матеріалів справи надійшли письмові пояснення позивача від 13.03.2015р. (вх. № 6621/15 від 13.03.2015р.).

У судовому засіданні від 26.03.2015р. представником відповідача було надано відзив на висновок судової експертизи (вх. № 7946/15 від 26.03.2015р.) відповідно до якого відповідач вважає, що висновки судової експертизи № 57 від 09.02.2015р. є такими, що не відповідають дійсності та не можуть бути взяті до уваги суду.

Також, у судовому засіданні від 26.03.2015р. представником відповідача було надане клопотання (вх. № 2-1588/15 від 26.03.2015р.) про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору фізичну особу - підприємця Богуславську Людмилу Львівну.

Суд, розглянувши клопотання відповідача (вх. № 2-1588/15 від 26.03.2015р.) про залучення третьої особи, відмовив у його задоволені з огляду на необґрунтованість.

30.03.2015р. до матеріалів справи надійшли письмові пояснення позивача (вх. № 8043/15 від 30.03.2015р.).

Розглянув матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

04 листопада 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-фуд" про стягнення компенсації у розмірі 75 000 грн.

При цьому, під час розгляду справи позивачем було повідомлено, що у прохальній частині позову було помилково зазначено суму компенсації, заявленої до стягнення, у розмірі 75 000 грн. В той час, як згідно з наведеним у відповідній позовній заяві розрахунку, сума компенсації за порушення авторського права складає 292 320 грн. яку в свою чергу позивач і просить суд стягнути з відповідача.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на той факт, що відповідач незаконно розповсюджує дитячі шкарпетки із зображенням персонажу "Маша" як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційний серіал "Маша і Медведь", що в свою чергу, є незаконним, суперечить чинному законодавству про авторське право та суміжні права, порушує виключні авторські права суб'єкта авторського права - Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь". На підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, позивач, крім іншого, посилається на фіскальні чеки від 17.07.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р5-7", від 05.09.2014р. згідно з яким було придбано"ШкарДитBono13-50Р5-7", від 05.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11", від 05.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11", від 06.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11", від 06.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11", від 06.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11", від 06.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11", від 06.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11" та від 21.07.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11".

Крім того, у своєму позові позивач зауважує, що вина останнього полягає в тому, що відповідач не звертався до позивача ані за офіційною інформацією про поставлений товар, ані за дозволом реалізувати наявний у відповідача контрафактний товар, а просто ввів свідомо та умисно вказаний товар в цивільний обіг.

Водночас, позивач зазначає, що йому не відомо про час початку продажу контрафактної продукції, тому що такі відомості можуть бути отримані з бухгалтерських документів відповідача. Проте, відповідач є власником магазину, торгівельний потік людей в якому великий, що впливає на масштаби закупівель товару для реалізації, виходячи з цього можна дійти однозначного висновку, що до постачальників відповідача встановлені вимоги, при яких вони зобов'язані постачати товари партіями в сотні примірників, а отже обсяг порушення відповідачем прав позивача є багаторазовим і значним.

Крім іншого, в обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" посилається на положення постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" від 4 червня 2010 року N 5, зокрема, пунктів 11, 12, 44.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-фуд" проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. № 31151/14 від 25.11.2014р.) та доповненнях до відзиву (вх. № 33672/14 від 19.12.2014р.). Так, відповідач, крім іншого, стверджує, що позивачем жодним чином не доведено, що відображення на товарі - шкарпетках - спірного зображення дівчинки і ведмедя є результатом переробки аудіовізуального твору персонажів "Маша" і "Медведь" з мультиплікаційного серіалу "Маша і Медведь" та асоціюються споживачами із зображенням мультиплікаційних персонажів. За відсутності доказів, що підтверджують на товарі сцени саме з мультиплікаційного серіалу "Маша і Медведь", а також за відсутності в зображені рис зовнішності, що відрізняють саме персонажів зазначеного аудіовізуального твору від усіх персонажів подібного роду, судом не може бути визнано доведеним факт реалізації відповідачем товару з зображенням саме персонажів мультиплікаційного серіалу "Маша і Медведь".

Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача суми компенсації у розмірі 292 320 грн., з урахуванням наданих позивачем пояснень, у зв'язку із порушенням останнім виключних авторських прав позивача на частину аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь" - персонаж "Маша".

При цьому, предметом доведення по справі про стягнення компенсації за порушення авторського права, про що зазначено також у п. 29 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", є, по-перше, належність позивачу авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, по-друге, додержання відповідачем вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

Так, суд зазначає, що тягар доказування покладається на сторін наступним чином: позивач має довести наявність у нього авторського права, яке на його думку порушено, а відповідач, в свою чергу, має довести правомірність використання ним об'єкту авторського права.

Оцінюючи належність Товариству з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" авторського права на частину аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", а саме персонажу "Маша", суд зазначає наступне.

Статтею 435 Цивільного кодексу України встановлено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами частини першої статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" (Замовник) та Кузовковим О.Г. (Автор-виконавець) укладено авторський договір замовлення № ОК-2/2008 відповідно до п. 1.1 якого Автор-виконавець зобов'язався створити і передати Замовнику сценарій 8 серій дитячого серіалу "Маша и Медведь" в строк до 23.09.2008р., а Замовник зобов'язався прийняти його та оплатити.

23.09.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" та Кузовковим О.Г. було підписано акт здачі-приймання робіт відповідно до якого Автор-виконавець створив та передав Замовнику сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу "Маша і Мєдвєдь".

Згідно з п. 1.3 вказаного акту Автор-виконавець передав виключне право на сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу "Маша і Мєдвєдь" (мовою оригіналу: "Первая встреча", Весело-весело встретим Новый год", "До весны не будить", "Ловись рыбка", "Весна пришла", "Позвони мне, позвони", "С волками жить", "Следы невиданных зверей") в повному об'ємі Замовнику.

В подальшому, на підставі службового завдання від 12.05.2008р. № 1/МиМ-С1 Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" було доручено режисеру-постановнику Червяцову Д.А., а останнім створено авторським трудом творчого колективу аудіовізуальний анімаційний твір - серію анімаційного серіалу „Маша и Медведь" під робочою назвою „Первая встреча", про що свідчить акт приймання фільму від 06.01.2009р.

08.06.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" (Правовласник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша і Медвєдь" (Набувач) було укладено договір № 010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал "Маша и Медведь") (надалі - договір № 010601-МиМ від 08.06.2010р.), за умовами якого Правовласник передав Набувачу виключне право на аудіовізуальний твір (8 серій) - серіал "Маша и Медведь", а Набувач зобов'язався сплатити Правовласнику обумовлену Договором винагороду.

Згідно з п. 1.3 договору № 010601-МиМ від 08.06.2010р. Правовласник гарантував, що він є власником виключного права на аудіовізуальний твір.

Відповідно до п. 1.4 договору № 010601-МиМ від 08.06.2010р. виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу в повному об'ємі для використання його будь-яким способом і в будь-якій формі.

Пунктом 2 додатку № 1 до договору від 08.06.2010 р. № 010601-МиМ передбачено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір Правовласник передає Набувачу в повному обсязі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи аудіовізуального твору (включаючи, але не обмежуючись, назвою аудіовізуального твору та його окремих серій, графічним зображенням, мальованими зображеннями персонажів аудіовізуального твору, їх іменами, текстом), незалежно від того, чи названі елементи безпосередньо в додатках до договору № 010601-МиМ.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Стаття 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

За змістом ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" - частина твору, яка може використовуватись самостійно, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.12.2014р. по справі № 916/4424/14 було призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено Львівському науково-дослідного інститут судових експертиз. На вирішення експерта поставлене наступне питання: чи містить зображення, розміщене на товарі "ШкарДитBono13-50", риси складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Медведь" персонажу "Маша", авторське право на яку належить ТОВ "Маша і Мєдвєдь", визначивши які саме риси є тотожними, а які відмінними?

Так, згідно з висновком судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності № 57 від 09.02.2015р., складеному експертом за результатами проведення експертизи, призначеної ухвалою господарського суду Одеської області від 09.12.2014р. по справі № 916/4424/14, судовий експерт зазначає, що зображення дівчинки на товарі під назвою "ШкарДитBono" (дитячих шкарпеток "Bono") придбаний в мережі магазинів "Сільпо", є використанням (шляхом відтворення) зображення персонажу "Маша" із мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь".

Відповідач, в свою чергу, вважає висновок судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності № 57 від 09.02.2015р. таким, що не відповідає дійсності та не може бути взяті до уваги з огляду на наступне. Так, у відзиві на висновок судової експертизи (вх. № 7946/15 від 26.03.2015р.) відповідач зазначає, що відповідно до наданого судовим експертом було досліджено товари з матеріалів справи № 918/1483/14 тобто об'єктом дослідження виступили товари з іншої справи. Крім того, як зазначає відповідач, якщо припустити допущення експертом технічної помилки в номері справи, слід звернути увагу також на велику кількість помилок та неточностей у змісті висновку.

Водночас, постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2014р. у справі № 916/1802/14 встановлено, що персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь" та зображення цих персонажів є частинами аудіовізуального твору, які можуть використовуватися самостійно, а тому й розглядатися як твори.

Враховуючи зазначене, оскільки персонаж аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Мєдвєдь" - "Маша" є частиною вказаного аудіовізуального твору та може використовуватися самостійно, останній розглядається судом як твір.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" (Ліцензіат) та громадянином Кузовковим Олегом Геннадійовичем (Ліцензіар) було укладено ліцензійний договір № ЛД-1/2008 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія) (надалі - договір № ЛД-1/2008 від 09.06.2008р.), відповідно якого Ліцензіар має виключні права на використання створених одноособовою творчою працею ліцензіара оригінальних малюнків персонажів, що пропонуються до виробництва анімаційного аудіовізуального твору, під назвою "Маша" і "Медведь", а ліцензіат зацікавлений у використанні зображень Творів та бажає придбати на умовах даного Договору право на використання Творів.

Пунктом 1.1 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008р. встановлено, що ліцензіар надає ліцензіату на термін дії Договору за оплачувану ліцензіатом винагороду право використання творів у встановлених Договором межах, на умовах виключної ліцензії, тобто без збереження за ліцензіаром права видачі ліцензій на використання творів способами, передбаченими Договором, іншим особам.

Згідно з п. 2.1 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008р. право використання творів способами, передбаченими Договором, надаються ліцензіаром ліцензіату на території всіх країн світу, на термін з дати укладення Договору до 09.06.2019р. включно.

Відповідно до п. 2.2 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008р. ліцензіар надає ліцензіату право використовувати твори як разом, так і окремо способами, встановленими договором.

Пунктами 2.5 - 2.7 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008р. передбачено право ліцензіата видавати субліцензії без попередньої згоди ліцензіара, реєструвати твори або їх частини, назви та персонажів як торговельні марки (пункти).

Згідно з п. 2.10 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008р. якщо треті особи порушують виключне право ліцензіара, та таке порушення буде зачіпати права ліцензіата, то названі особи зобов'язуються разом захищати свої права. Відмова ліцензіара від захисту своїх прав, як і його бездіяльність не є перешкодою для самостійного вжиття ліцензіатом доречних заходів захисту його прав в передбаченому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши умови договорів, суд доходить висновку про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "Маша и Мєдвєдь" та на його складові частини, в тому числі і на персонаж "Маша", а отже і наявність права захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Як зазначає позивач у своєму позові та вбачається з матеріалів справи, представниками позивача було зафіксовано 10 окремих випадків порушення авторського права та продажу контрафактного товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи наступними чеками: фіскальні чеки від 17.07.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р5-7", від 05.09.2014р. згідно з яким було придбано"ШкарДитBono13-50Р5-7", від 05.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11", від 05.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11", від 06.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11", від 06.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11", від 06.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11", від 06.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11", від 06.09.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11" та від 21.07.2014р. згідно з яким було придбано "ШкарДитBono13-50Р9-11", вартістю 20,40 грн. кожні. На зворотній стороні товару зазначено "Шкарпетки ТМ BONO дит. Арт. 13-50" та відповідний розмір, що за твердженням позивача дозволяє встановити зв'язок між товаром та розрахунковими документами.

При цьому, з огляду на відсутність жодних доказів, які б свідчили про наявність у відповідача правових підстав для використання частини аудіовізуального твору -мультиплікаційного серіалу "Маша и Мєдвєдь" персонажу "Маша", суд доходить висновку про порушення відповідачем виключних авторських прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Право суб'єкта авторського права, передбачене пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторські та суміжні права", подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій, як альтернативні способи захисту своїх прав відповідають праву суду, передбаченому пунктом "г" частини другої цієї ж статті винести рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

У пункті 51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", зокрема зазначено, що у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід мати на увазі таке. Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Таким чином, стягнення компенсації хоча і є самостійним способом захисту авторського права, однак за своєю суттю воно фактично замінює право на стягнення доходу, отриманого порушником, або на відшкодування збитків і має бути співрозмірним.

За змістом вищевказаної Постанови від 17.10.2012р. № 12 розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача компенсую у розмірі 292 320 грн., розраховану згідно з наказом № 02/02, яким визначені ставки добровільної компенсації за порушення авторського права. Згідно з даним наказом, у випадку порушення авторських прав юридичною особою, що відноситься до великих торгівельних мереж (мегамаркетів), в які входять від 10 магазинів в випадку добровільного врегулювання правопорушення, на користь ТОВ "Маша і Мєдвєдь" компенсація встановлюється в розмірі 80 мінімальних заробітних плат, багаторазовість реалізації контрафактної продукції, відмова від добровільної виплати компенсації. В результаті чого подано позовну заяву про захист авторських прав, відшкодовується за коефіцієнтом 3, що застосовується до вказаного правопорушення, тобто в розмірі 240 мінімальних заробітних плат.

Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування розміру компенсації у сумі 292 320 грн. (240 мінімальних заробітних плат х 1 218 грн.) позивач зазначає, що відповідач свідомо та умисно виставив контрафактний товар на продаж, не звернувшись при цьому до позивача ні за офіційною інформацією про поставлений товар, ні за дозволом на його реалізацію. При цьому, відповідач зобов'язаний при прийманні товару до реалізації перевіряти останній на предмет відповідності вимогам чинного законодавства України.

Також позивач звертає увагу суду на те, що оскільки відповідач є власником магазину, торговельний потік людей в якому великий, що впливає на масштаби закупівель товару для реалізації, то для постачальників відповідача встановлені вимоги, при яких вони зобов'язані постачати товари партіями в сотні примірників. Зазначене, на думку позивача, свідчить про те, що обсяг порушення відповідачем прав позивача є багаторазовим і значним.

На думку позивача, дійсним наміром відповідача було отримати прибуток незаконним шляхом, через багаторазове порушення виключних прав позивача.

При цьому, позивач зазначає, що відновлення попереднього стану до факту порушення прав позивача є неможливим з огляду на наявні факти продажу відповідачем контрафактних товарів, та фактичну неможливість інформування кожного з покупців, про факти придбання ними саме контрафактного товару та відповідну неможливість відповідачу вилучити у покупців придбані контрафактні товари з метою їх знищення.

Крім того, позивач наголошує на понесених ним збитках у вигляді неотримання суми ліцензійного платежу від виробника контрафактного товару.

Водночас, вирішуючи питання щодо стягнення компенсації та її розміру, суд враховує наступне.

Статтею 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Так, відповідно до підпункту 51.3 пункту 51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" від 17 жовтня 2012 року N 12 у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення (станом на день розгляду справи розмір мінімальної заробітної плати становить 1 218 грн.).

При визначенні розміру компенсації суд враховує, що доведеним є факт реалізації відповідачем контрафактного товару на загальну суму 204 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, можливість стягнення з порушника надмірних грошових сум як компенсації за порушення авторського права спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу захисту компенсація перетворюється на джерело отримання суб'єктом авторського або суміжного права невиправданих додаткових прибутків, суд вважає обґрунтованим та достатнім розмір компенсації у вигляді 60 мінімальних заробітних плат, що складає 73 080 грн.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" підлягають задоволенню частково шляхом присудження до стягнення з відповідача компенсації у розмірі 73 080 грн.

При цьому, судові витрати покладаються на відповідача виходячи з того, що спір виник внаслідок неправильних дій саме Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь".

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст. 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-фуд" (08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Промислова, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" (резидент РФ, 129085, м. Москва, вул. Годовікова, будинок 9, будова 3; ІПН/КПП /771701001 в ІФПС № 17 СВАО р/р № в ПАТ Банк "Открытие", м. Москва БІК 044585297, к/р ) компенсацію у розмір 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. та судовий збір у розмірі 5 846 (п'ять тисяч вісімсот сорок шість) грн. 40 коп.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 03.04.2015 року

Суддя Степанова Л.В.