ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

10 березня 2015 року Справа № 920/672/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Самусенко С.С.,
суддів:Грека Б.М.,
Дунаєвської Н.Г.,
Кочерової Н.О.,
Мележик Н.І.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛеСтар"
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 25.11.2014
у справі№ 920/672/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЛеСтар"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Вітчизна"
простягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛеСтар" звернулось до господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітчизна" про стягнення 100 000,00 грн. за договором про відступлення права вимоги від 10.01.2008, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮВС" і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛеСтар".

Рішенням господарського суду Сумської області від 23.06.2014 у справі № 920/672/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.08.2014, у задоволенні позову ТОВ "ЛеСтар" відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.11.2014 у справі № 920/672/14 постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛеСтар" подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 25.11.2014 у справі № 920/672/14, у якій заявник просить вказану постанову, постанову суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції

Заяву, з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 18.10.2007 у справі № 16/10, від 19.11.2009 у справі № 6/237, від 01.12.2009 у справі № 5020-5/135-9/025-11/374-2/056, від 19.06.2012 у справі № 8/63 та від 08.02.2012 у справі № 5021/1138/2011, мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України одних і тих самих норм права, а саме: статей 601, 602 Цивільного кодексу України, статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в допуску даної справи до провадження Верховного Суду України з таких підстав.

Відповідно до статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно на таких підставах: 1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових рішень (пункт 1 частини першої цієї статті) матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за подібних предмета і підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 25.11.2014 у справі № 920/672/14, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості за договором про відступлення права вимоги. При цьому, суд касаційної інстанції виходив із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи про те, що заборгованість відповідача, право вимоги якої отримав позивач, була погашена відповідачем повністю, а наявність будь-якого іншого боргу встановлено не було, в той час як позивачем (новим кредитором) не було надано доказів надсилання відповідачу повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні за договором про відступлення права вимоги.

Водночас у постанові від 19.11.2009 у справі № 6/237 суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного господарського суду в частині, що стосується доводів заявника, а саме щодо припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу (винагороди) за договором про сприяння просуванню (продажу) обладнання і послуг позивача на ринку України у зв'язку із проведенням зарахування зустрічних однорідних вимог.

У постанові від 01.12.2009 у справі № 5020-5/135-9/025-11/374-2/056 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості за поставлений товар, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи про те, що відповідачем поставлений товар оплачено не було, в той час як доказів того, що сторонами узгоджено взаємозалік або одна із сторін зробила заяву про взаємозалік, в матеріалах справи відсутні.

У постанові від 19.06.2012 у справі № 8/63 суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції в частині, що стосується доводів заявника, а саме щодо стягнення з відповідача-2 на користь позивача заборгованості за договором, виходячи із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи про наявність у відповідача кредиторської заборгованості перед позивачем та відсутність доказів про наявність у позивача заборгованості перед відповідачем, з огляду на що суди дійшли висновку про безпідставність посилання відповідача на припинення зобов'язання у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

З постанови від 08.02.2012 у справі № 5021/1138/2011 вбачається, що суд касаційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості за продукцію за видатковими накладними та договором про відступлення права вимоги, виходячи із встановлених місцевим судом обставин справи про те, що доказів сплати заборгованості відповідачем надано не було.

Таким чином, зазначені судові рішення не підтверджують доводів заявника щодо неоднакового застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах, а свідчать лише про наявність у згаданих справах різних обставин, залежно від яких суд касаційної інстанції дійшов відповідних правових висновків.

Крім того, постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2007 у справі № 16/10, на яку посилається заявник, рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу передано на новий розгляд до місцевого господарського суду. У зв'язку з цим колегія суддів зазначає, що прийняття касаційною інстанцією постанови про скасування судових рішень судів нижчих інстанцій з передачею справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення спору в справі, а тому на відповідну постанову не може здійснюватись посилання на підтвердження підстави, передбаченої розділом ХІІ2 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що встановлений статтею 11116 ГПК України перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, тому доводи заявника щодо порушення або неоднакового застосування норм процесуального права у будь-якому випадку не можуть бути підставою для перегляду постанови суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116 - 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛеСтар" у допуску справи № 920/672/14 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяС. Самусенко
Судді:Б. Грек
Н. Дунаєвська
Н. Кочерова
Н. Мележик