ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2015 р. Справа № 917/2196/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача :Приходько О.М., довіреність від 08.12.14р., Оніщенко Н.Ю. , довіреність від 08.12.14р.

відповідача: Овчаренко В.Ю., довіреність від 19.01.15р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№ 646 П/1-42) на рішення Господарського суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року у справі № 917/2196/14

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба", с.Очеретувате, Полтавська область,

до ТОВ АФ "Василівська", с.Василівка, Полтавська область,

про стягнення 710 529,70 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року (суддя Кульбако М.М.) в задоволенні позову було відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

10 березня 2015 року позивачем було надано письмові пояснення (вх.№3902).

Під час судового засідання 11 березня 2015 року, колегія суддів дійшла висновку стосовно необхідності надання позивачем додаткових відомостей щодо реєстрації договору оренди змелі, площею 34,32 га, укладеного 28.12.2012 року між Семенівською районною державною адміністрацією та ПСП "Дружба". У зв'язку з чим з метою повного, всебічного та об'єктивного вирішення спору судом апеляційної інстанції було вирішено відкласти розгляд справи.

23 березня 2015 року позивачем було надано клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх.№4760).

У судове засідання, яке відбулось 01 квітня 2015 року з'явились належні представники сторін, які підтримали свої правові позиції по справі.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів встановила наступні обставини справи.

Розпорядженням Голови Семенівської районної державної адміністрації №692 від 24.11.2010 року Приватному сільськогосподарському підприємству "Дружба" надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на умовах оренди земельною ділянкою загальною площею 30,65 га ріллі із не витребуваних земельних часток (паїв) на території Устимівської сільської ради за межами села Устимівка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надано ПСП "Дружба" земельну ділянку загальною площею 30,65га ріллі із не витребуваних земельних часток (паїв) на території Устимівської сільської ради за межами села Устимівка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 1 рік (а.с.17).

28.12.2012 року між Семенівською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та приватним сільськогосподарським підприємством "Дружба" (Орендар) було підписано Договір оренди землі, за умовами якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 30,65 гектари ріллі не витребуваних земельних часток (паїв), яка знаходиться на території Устимівської сільської ради за межами сіл, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В п.8 Договору сторони узгодили, що договір укладено строком на 1 рік. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору письмово попередити орендодавця про намір продовжити його дію.

Також в договорі сторони погодили розмір орендної плати, порядок її обчислення, строки сплати, умови перегляду розміру орендної плати, умови і строки передачі земельної ділянки, умови її використання та повернення, відповідальність сторін, а також інші умови. Сторонами також підписано Акт прийому-передачі земельної ділянки та Акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (а.с.18-22).

На підставі "Доповідної" агронома ПСП "Дружба" від 18.11.2013 року про виявлення під час проведення інвентаризації земель, що заплановані під посів буряка у 2014 році, факту обробітку земельних ділянок орієнтовною площею 31 га землі тракторами ТОВ АФ "Василівська" (а.с.25), за заявою ПСП "Дружба" від 27.05.2014 року (а.с.38-39), розпорядженням голови Семенівської районної державної адміністрації від 19.06.2014 року №291 створено комісію з визначення та відшкодування збитків(а.с.40).

29.07.2014 року комісією складено акт, який затверджено Головою Семенівської районної державної адміністрації, в якому зазначено, що внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок ТОВ АФ "Василівська" нанесені збитки ПСП "Дружба", за винятком витрат виробництва, пов'язаних із збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їх призначення, становить 710 529,07грн. (а.с.41-42).

У зв'язку з несплатою відповідачем зазначених коштів в добровільному порядку, позивач звернувся з зазначеною вимогою до суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зробив висновок про недоведеність позивачем права користування спірними земельними ділянка, з огляду на відсутність належної реєстрації договору оренди.

Не погоджуючись з даним висновком суду першої інстанції позивач в доводах апеляційної скарги наголошує на

1)наявності правових підстав користування земельною ділянкою

2)самовільне зайняттям відповідачем земельної ділянки.

У зв'язку з чим пов'язує існування даних обставин як підставу нарахування та стягнення збитків з відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, не погоджуючись з мотивувальною частиною рішення, вважає правомірним висновок господарського суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року у справі № 917/2196/14, стосовно відмови в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Як підтверджено матеріалами справи, 28.12.2012 року між Семенівською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та приватним сільськогосподарським підприємством "Дружба" (Орендар) було підписано Договір оренди землі, за умовами якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 30,65 гектари ріллі не витребуваних земельних часток (паїв), яка знаходиться на території Устимівської сільської ради за межами сіл, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В п.8 Договору сторони узгодили, що договір укладено строком на 1 рік.

В той же час, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції наголосив на недоведеності позивачем правових підстав користування земельною ділянкою 30,65 гектарів ріллі не витребуваних земельних часток (паїв), яка знаходиться на території Устимівської сільської ради за межами сіл, з підстав відсутності належної реєстрації зазначеного договору. Втім даний висновок суду зроблений судом першої інстанції без належного дослідження обставин справи та норм матеріального права.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

За своєю правою природою нерозподілений (не витребуваний) пай є земельним паєм, тому до оренди нерозподілених (не витребуваних) паїв слід застосовувати подібне за змістом законодавство, що регулює оренду паю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 за № 119 затверджено Порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), відповідно до п. 2 якого реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю). Для реєстрації договору оренди орендодавець подає особисто або надсилає поштою до відповідного виконавчого комітету органу місцевого самоврядування договір оренди у двох примірниках та сертифікат на право на земельну частку (пай). Виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради перевіряє у дводенний термін подані документи, реєструє або готує обгрунтований висновок про відмову в реєстрації. (п. 3 Порядку).

Тобто на сьогоднішній час передбачено реєстрацію договір оренди нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).

Як вбачається з наданої позивачем виписки з книги реєстрації договорів на право користування землею, Устимівською сільською радою в 2012 року за ПСП «Дружба» було зареєстровано договір оренди землі від 28.12.2012 року площею 30,65 га, що підтверджує належну реєстрацію договору.

Таким чином, враховуючи наявність договору оренди земельної ділянки, та його належну реєстрацію, погоджуючись з доводами апеляційної скарги позивача, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність у позивача правових підстав користування земельною ділянкою 30,65 гектарів ріллі не витребуваних земельних часток (паїв), яка знаходиться на території Устимівської сільської ради за межами сіл.

Підтверджуючи правомірність користування позивачем земельною ділянкою з 28.12.2012 року по 28.12.2013 року, колегія суддів звертає увагу, на доведеність матеріалами справи й факту зайняття АФ «Василівське» земельної ділянки позивача під час його законного користування.

Поняття "самовільне зайняття земельних ділянок" визначено у статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" як будь-які дії, що свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як вказано у доповідній записці від 18.11.2013 року агрономом ПСП "Дружба" Колісником А.Л. (Том 1 а.с.25), 18.11.2013 року тракторами ТОВ АФ "Василівська" було оброблено земельну ділянку позивача орієнтованою площею 31,00 га.

У відповідності до висновку ст. ДІМ Семенівського РВ УМВС України в Полтавській області О. П. Андрущенко, затвердженого т.в.о. начальником Семенівського РВ УМВС України в Полтавській області І. М. Палій від 19.11.2013 року, 18.11.2013 трактористи АФ «Василівське» здійснювали оранку на земельній ділянці позивача.

Крім того факт зайняття земельної ділянки позивача АФ «Василівське» підтверджено безпосередньо Актом розрахунку і визначення збитків від 29.07.2014 року (Том 1 а.с.41-42).

Разом з тим, АФ «Василівське» не заперечується виконання робочих робіт в даний період на земельній ділянці позивача. У відзиві на позовну заяву від 13 листопада 2014 року, відповідачем не заперечується виконання обробітки земельної ділянки, а зазначається лише про законність такої обробки (Том 1 а.с.66-68). У додаткових поясненнях відповідача (Том 1 а.с.79) зазначається виключно на законності використання земельної ділянки, обґрунтовуючи це укладенням договору оренди від 26 травня 2014 року на земельну ділянку за кадастровим номером :00:005:0376 (Том 1 а.с.80-84) та договором оренди від 10 липня 2014 року на земельну ділянку за кадастровим номером :00:005:0376 (Том 1 а.с.87-90). А так відповідач не надав жодного письмового доказу, яким було б підтверджено правомірність користування земельною ділянкою 18.11.2013 року. Зі змісту матеріалів справи вбачається, що право користування земельними ділянками виникло у АФ «Василівське» виключно після укладення відповідних договір оренди від 26 травня та 10 липня 2014 року.

Таким чином, АФ «Василівське» не спростовано позицію позивача, стосовно самовільного заняття ним земельної ділянки 18.11.2013 року.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вирішуючи позови про відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що при вилученні (викупі) сільськогосподарських угідь, лісових земель, чагарників для потреб, не пов'язаних із сільсько - чи лісогосподарським виробництвом, їх тимчасовому зайнятті для інших видів використання, встановленні обмежень щодо використання земельних ділянок, погіршенні якості грунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, приведенні сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у не придатний для використання стан, неодержанні доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, відшкодування збитків згідно зі статтями 156, 157 ЗК ( 2768-14) здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу (в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими й іншими відходами та стічними водами).

Відповідно до ст. ст. 152, 156 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

У відповідності до правової позиції Вищого господарського суду, викладеній ним в постанові Пленуму від 17.05.2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", а саме пункту 3.7., власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93 N 284.

Згідно до частини 1. Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Частиною 2 зазначеної Постанови визначено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому зазначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття.

Відповідно до пункту 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій.

У відповідності до вищенаведених нормативних приписів розпорядженням голови Семенівської районної державної адміністрації від 19.06.2014 року №291 створено комісію з визначення та відшкодування збитків( Том 1 а.с.40).

29.07.2014 року комісією складено акт, який затверджено Головою Семенівської районної державної адміністрації, в якому зазначено, що внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок ТОВ АФ "Василівська" нанесені збитки ПСП "Дружба".

Як вбачається з акту розрахунку і визначення збитків (Том 1 а.с.41-42) від 29.07.2014 року комісією було здійснено розрахунок вартості недоодержаної продукції цукрового буряка на суму 710529,7 гривень.

Втім, колегія суддів не погоджуючись з розрахунком даної суми, звертає увагу, що в пункті 5.1 Акту в основу розрахунку було покладено розмір площі заняття земельної ділянки - 34,32 га, позаяк в законному користуванні позивача знаходилось виключно 30,65 га ріллі. Наявність правових підстав використання саме такої площі земельної ділянки підтверджується договором землі від 28.12.2012 року (Том 1 а.с.18-20), випискою з книги реєстрації договорів на право користування землею, Устимівською сільською радою, Актом прийому - передачі земельної ділянки від 28.12.2012 року (Том 1 а.с.21), Актом встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 28.12.2012 року (Том 1 а.с.22).

Зазначене в свою чергу свідчить про безпідставність розрахунку розміру збитків, який міститься в Акті розрахунку і визначення збитків від 29.07.2014 року і як наслідок недоведеності позовних вимог в частині розміру незаконно зайнятої АФ "Василівська" земельної ділянки і суми збитків, який розрахований на цій основі. У зв'язку з чим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача стосовно необхідності стягнення розміру збитків у сумі 710 529,70 грн, визначеного Актом розрахунку і визначення збитків від 29.07.2014 року, затвердженого головою Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишення рішення Господарського суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року у справі № 917/2196/14 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року у справі № 917/2196/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2015 року.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.