РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015Справа №910/2462/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива»

до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «БОН-Ексім»

про визнання договору припиненим

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача: Чугунов М.В.- представник за довіреністю № 399 від 15.10.2014

від відповідача: Чернишенко А.Г. - представник за довіреністю від 18/03 від 26.02.2015

від третьої особи: не з'явилися.

В судовому засіданні 01.04.2015, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання договору припиненим.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «БОН-Ексім» укладено кредитний договір № 14-09-980-К від 16.07.2009 р. про надання кредиту розміром 3 404 190,97 грн.

Між позивачем та відповідачем укладено договір поруки № 14-09-980-П від 03.06.2011 р. на підставі якого відповідач вважає, що стягнення заборгованості за кредитним договором повинно бути солідарно з позивача та третьої особи. Позивач не погоджується з такою позицією відповідача та вважає, що договір поруки повинен бути визнаний припиненим на п. ч.4 ст. 559 ЦК України. За переконанням позивача строк виконання основного зобов'язання у зв'язку з його не виконанням змістився з вказаної у додатковому договорі № 3 до кредитного договору, а саме з 01.04.2018 на 28.11.2011 р. А відтак, у кредитора саме з 28.11.2011 року виникло право вимоги до ТОВ «БОН-Ексіма» як до боржника та до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» як до поручителя. Оскільки, відповідачем не пред'являлася вимога до позивача у строк, визначений ч.4 ст. 559 ЦК України, позивач просить суд визнати договір поруки № 14-09-980-П від 03.06.2011 р. припиненим з 28.05.2012 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва порушено провадження у справі № 910/2462/15-г, залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійний вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «БОН-Ексім» та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 18.03.2015.

У судове засідання, призначене на 18.03.2015, з'явилися представники позивача та відповідача.

Третя особа не забезпечила явку уповноваженого представника у судове засідання, хоча про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 514, з якого вбачається, що третя особа отримала ухвалу суду 11.03.2015.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові та просив суд задовольнити.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечував з тих підстав, що позивачем помилково здійснюється невірне тлумачення умов норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, яка чітко передбачає момент пред'явлення вимоги до поручителя - від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Такий строк, за доводами відповідача, зазначений у кредитному договорі, а саме до 01.04.2018 року. А тому просить суд відмовити в позові повністю.

У судовому засіданні 18.03.2015 оголошувалась перерва до 01.04.2015.

25.03.2015 р. відповідач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення до матеріалів справи копію рішення у справі № 910/2462/15-г за позовом за позовом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "БОН-Ексім" про стягнення заборгованості у розмірі 4279301,27 грн.

У судовому засіданні 01.04.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

16 липня 2009 між Акціонерним товариством "Брокбізнесбанк", правонаступником якого є Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (надалі - відповідач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бон-Ексім" (надалі - третя особа, позичальник) було укладено кредитний договір №14-09-980-К (надалі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит) на умовах, визначених цим договором. Кредит надається в сумі 3 404 190,97 грн.

Згідно з п. 1.1.2. кредитного договору термін користування кредитом визначений до 06 серпня 2010 року.

Додатковою угодою № 2 від 06.08.2010 р. до кредитного договору внесено зміни, якою продовжили термін дії користування кредитом до 02 червні 2011 року.

02.06.2011 сторонами укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору, за змістом якої продовжено строк дії кредитного договору до 01.04.2018.

Крім того, п. 2 додаткової угоди №3 до кредитного договору визначено, що повернення основної суми кредиту 3 404 190,97 грн. починається з квітня 2014 року рівними частинами щомісяця до останнього робочого дня місяця включно (47 місяців по 70 920,65 грн. та останній місяць 70 920,42 грн.).

У п. 2.1.1. кредитного договору зазначено, що видача кредиту здійснюється виключно після підписання договорів, які забезпечують виконання зобов'язань за цим договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (надалі - позивач, поручитель) 03.06.2011 р. було укладено договір поруки № 14-09-980-П (надалі - договір поруки).

Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель (позивач) поручився перед кредитором (відповідачем) за виконання ТОВ "БОН-Ексім" (боржник) зобов'язань за кредитним договором № 14-09-980-К від 16.07.2009 р., що укладений між Кредитором та боржником, згідно з яким боржник зобов'язаний в строк до 01.04.2018 року повернути кредиторові кредит у сумі 3 404 190,97 грн, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14 % річних, а також сплатити штрафні санкції та інші платежі у розмірі та у випадку, передбачених кредитним договором.

У п. 1.4. договору поруки сторони передбачили, що у випадку порушення боржником зобов'язань, передбачених кредитним договором, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з умовами п. 3.2. договору поруки поручитель не пізніше наступного робочого дня з моменту отримання вимоги кредитора зобов'язаний виконати обов'язок боржника шляхом перерахування грошових коштів в сумі та на рахунок (рахунки), визначені у вимозі кредитора.

Відповідно до п. 5.1. договору поруки цей договір набирає чинності з дати його укладення сторонами та дії до повного виконання зобов'язань за кредитним договором або до моменту припинення поруки з інших підстав, визначених чинним законодавством України.

За доводами позивача строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з його не виконанням змістився з вказаної у додатковому договорі № 3 до кредитного договору, а саме: з 01.04.2018 на 28.11.2011 р. Відтак, у кредитора (відповідача), саме з 28.11.2011 року виникло право вимоги до ТОВ «БОН-Ексіма» як до боржника так і до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» як до поручителя. Оскільки, відповідачем не пред'являлася вимога до позивача у строк, визначений ч.4 ст. 559 ЦК України, позивач просить суд визнати договір поруки № 14-09-980-П від 03.06.2011 р. припиненим з 28.05.2012 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, положення яких кореспондуються із нормами статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Положеннями частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Так, посилаючись на вищезазначену норму чинного законодавства, позивач стверджує про припинення договору поруки з 28.05.2012, оскільки вказана дата є останнім днем шестимісячного строку для пред'явлення кредитором вимоги до поручителя. Доводи позивача зводяться до того що, право кредитора вимагати виконання кредитних зобов'язань за договором, на його думку, виникає саме 28.11.2011 року.

Норми чинного Цивільного кодексу України свідчать про те, що в першу чергу сторони мають право самостійно в договорі поруки визначати строк для пред'явлення вимог до поручителя. За відсутності відповідної договірної умови слід застосовувати строки, передбачені у ч. 4 ст. 559 ЦК України. Законний строк може бути різної тривалості: 6 місяців - для зобов'язань з визначеним строком виконання та 1 рік - для зобов'язань, строк виконання яких не визначений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим).

Як випливає із ч. 4 ст. 559 ЦКУ в межах зазначеного строку кредитор повинен звернутися до поручителя з вимогою про примусове виконання взятого ним зобов'язання.

Виходячи із того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки (преклюзивність строку), варто зазначити, що і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

З огляду на вказане, доцільно тлумачити використовуваний в ч. 4 ст. 559 ЦК України термін "вимога" в широкому значенні - маючи на увазі будь-яку вимогу кредитора до поручителя, в тому числі і позовну.

Так, між банком та позичальником укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору, умовами якої сторони, зокрема, погодили остаточний строк повернення кредиту - до 01.04.2018 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, про відсутність підстав вважати зобов'язання за договорами поруки припиненими у розумінні частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом позову - є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Так, частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 20 Господарського кодексу України визначено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Позовні вимоги, в яких позивач просить суд визнати договір поруки № 14-09-980-П від 03.06.2011 р. припиненим не відповідають встановленим способам захисту цивільних прав, а тому в позові слід відмовити.

Слід зазначити, що ст. 559 Цивільного кодексу України визначає обставини за наявності яких припиняється порука, а не договір поруки.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.04.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.