ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

25 березня 2015 р. Справа № 902/122/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехнтранс", с.Гуменці Кам'янець-Подільського району Хмельницької області

до: Приватного акціонерного товариства "Стрижавський кар'єр", смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області

про стягнення 444 183 грн 49 коп. заборгованості за договором про надання транспортних послуг № 1 від 16.01.2012 р.

За участю секретаря судового засідання Миколюк М.Г.

За участю представників

позивача: Воронюк Тарас Володимирович, довіреність № б/н від 08.04.2014 р., паспорт серії НА № 624488 виданий Кам'янець-Подільським РВУМВС України в Хмельницькій області 02.02.1999 р.

відповідача: Шитов Олександр Сергійович, довіреність № б/н від 12.01.2015 р., паспорт серії АВ 854229 виданий Ленінським РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області.

ВСТАНОВИВ :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Промтехнтранс" подано позов до Приватного акціонерного товариства "Стрижавський кар'єр" про стягнення 444 183 грн 49 коп. заборгованості за надані транспортні послуги за період січень-травень 2012 року за договором № 1 від 16.01.2012 р.

Ухвалою суду від 03.02.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/122/15 та призначено до розгляду на 18.02.2015 р.

В зв'язку з неявкою відповідача та неподанням сторонами витребуваних доказів розгляд справи ухвалою від 18.02.2015 р. відкладено до 05.03.2015 р., а ухвалою суду від 05.03.2015 р. до 25.03.2015 р.

03.03.2015 р. до суду надійшов відзив відповідача в якому останній позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні позову відмовити з наступних мотивів: відповідач не отримував від позивача транспортних послуг на підставі договору № 1 від 16.01.2012 р., а заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання транспортних послуг № 21/07 від 25.07.2011 р. була предметом розгляду господарської справи № 6/68/2012/5003 за результатами розгляду якої позов було задоволено; відповідач фактично не отримував послуги за договором від 16.01.2012 р.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В засіданні суду представник позивача позовні вимоги підтримав повністю обґрунтовуючи документами доданими до позовної заяви.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечує повністю з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву.

Крім того представник відповідача в судовому засіданні в усних поясненнях вказує на пропуск позивачем строку позовної давності.

З огляду на заперечення подані відповідачем судом в судовому засіданні оглядались матеріали господарської справи № 6/68/2012/5003.

Розглянувши подані документи і матеріали господарських справ № 6/68/2012/5003 та № 902/122/15, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

16.01.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промтехтранс" (Перевізник) та Відкритим акціонерним товариством "Стрижавський кар'єр" (Замовник) (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Стрижавський кар'єр") укладено договір № 1 про надання транспортних послуг, за умовами якого Перевізник приймає на себе зобов'язання з перевезення вантажів Замовника технічно справним автомобілем - самоскидом марки БілАЗ вантажопідємністю 500 тис тон в кількості одної одиниці, що належить Перевізнику (п.п.1.1, 1.2 Договору) (а.с.9-12, т.1).

Розрахунки між Перевізником та Замовником здійснюються 2 рази в місяць або за подекаду на підставі зведеної ТТН та рахунку Перевізника шляхом перерахування на поточний рахунок Перевізника безготівкових коштів у відповідності до встановлених Замовником рахунків (п.5.1 Договору).

Вартість перевезень уточнюється Сторонами Договору згідно договірних калькуляцій погоджених Сторонами. Перевезення здійснюється автомобілем БілАЗ з початковою вартістю 9,00 грн за т/км з ПДВ та витрати на відрядження (п.5.2 Договору).

Сторони також домовились, що Перевізник компенсує вартість дизпалива Замовнику по оптових цінах регіону, який щомісячно надає розрахунок своїх витрат, керуючись нормами наказу № 43, а також додатком № 2 (п.5.2.1 Договору).

Також судом встановлено, що 25.07.2011 р. між сторонами було укладено договір зі змістом аналогічним договору від 16.01.2012 р.

Як вбачається з матеріалів справ, позивач за період з 28.07.2011 р. по 18.05.2012 р. надав відповідачу транспортні послуги по перевезенню вантажів на загальну суму 1 486 476,00 грн, з яких за період з 01.01.2012 р. по 18.05.2012 р. на загальну суму 634 089,60 грн.

Факт надання транспортних послуг на вказану суму підтверджується обопільнопідписаними сторонами рахунками-реєстрами, актами прийому-передачі транспортних полуг та товарно-транспортними накладними за вказаний період.

Як вбачається із матеріалів господарської справи № 6/68/2012/5003 позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до якої останній просив суд стягнути заборгованість, яка виникла за надані транспортні послуги за період з 28.07.2011 р. по 31.12.2011 р.

Із матеріалів справи № 6/68/2012/5003 та рішення суду від 02.11.2012 р. у даній справі вбачається, що за період з 28.07.2011 р. по 31.12.2011 р. позивач надав транспортні послуги на суму 852 386,40 грн, за які відповідач провів розрахунок грошовими коштами на суму 569 832,10 грн.

Також відповідач за період з липня по грудень 2011 р. передав позивачу дизельне паливо на суму 236 550,17 грн, яке позивач оплатив частково на суму 116 890,93 грн.

З врахуванням наведеного судом у справі № 6/68/2012/5003 прийнято рішення про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 162 876,76 грн.

При розгляді справи № 902/122/15 судом встановлено, що згідно видаткових накладних за період з 30.01.2012 р. по 31.05.2012 р. позивач отримав від відповідача дизельне паливо на загальну суду 181 104 грн 30 коп., які були зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за отримані транспортні послуги з перевезення вантажу за товарно-транспортними накладними за період з 01.01.2012 р. по 18.05.2012 р.

Таким чином, станом на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем за отримані транспортні послуги з перевезення вантажу з урахуванням вартості отриманого позивачем пального складає 452 985 грн 30 коп. (634 089,60-181 104,30) .

Несплата відповідачем вартості отриманих транспортних послуг спонукала позивача звернутись з даним позовом до господарського суду.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору № 21/07 від 25.07.2011 р. та № 1 від 16.01.2012 р. та підписання товарно-транспортних накладних за період з 01.01.2012 р. по 18.05.2012 р. між ними виникли зобов'язання, які регулюються глави 64 Цивільного кодексу України "Перевезення".

У відповідності до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як встановлено в засіданні суду, відповідач розрахунків за отримані послуги з перевезення вантажу за період з 01.01.2012 р. по 18.05.2012 р. не здійснив, а тому виходячи з встановлених обставин справи і наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 444 183 грн 49 коп. правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

При цьому суд зазначає, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача меншу суму ніж встановлено судом при розрахунку заборгованості.

Зокрема, судом при здійсненні розрахунку суми боргу враховано загальну суму наданих позивачем товарно-транспортних накладних з перевезення вантажу та вартість наданого відповідачем позивачу дизельного пального за видатковими накладними.

Однак враховуючи той факт, що позивачем не подано заяви про збільшення розміру позовних вимог, позовні вимоги судом задовольняються в межах заявленого позову, а саме в сумі 444 183 грн 49 коп.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду (як вже зазначалось вище) відповідач не подав до суду належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Заперечення відповідача наведені у його відзиві оцінюються судом критично, оскільки є юридично неспроможними та не спростовують правомірності заявленого позову з огляду на таке.

Твердження відповідача, що заявлені у даній позовній заяві вимоги вже були предметом розгляду господарської справи № 6/68/2012/5003 не відповідають дійсності.

Так, як вказувалось вище в засіданні суду було оглянуто матеріали господарської справи № 6/68/2012/5003 та встановлено, що предметом розгляду вказаної справи були вимоги позивача, з урахуванням поданої ним заяви про зменшення розміру позовних вимог, щодо стягнення боргу в сумі 162 876,76 грн за отримані транспортні послуги з перевезення вантажу, які виникли на період з 25.07.2011 р. по 12.12.2011 р. та які були надані на умовах Договору № 21/07 від 25.07.2011 р., який є ідентичним тому, який був в подальшому укладений між сторонами 16.01.2012 р. та є підставою позовних вимог у даній справі.

При цьому з огляду на укладений між сторонами договір від 16.01.2012 р. суд приходить до переконливого висновку про те, що транспортні послуги в 2012 році надавались позивачем саме на підставі вказаного договору.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів визнання договору № 1 від 16.01.2012 р. недійсним чи неукладеним, а тому він є чинним на момент розгляду справи в суді.

Слід вказати, що п.6.2 Договору від 25.07.2011 р. № 21/07 визначено, що він вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2011 р.

На вказане положення, з поміж іншого, звертав увагу відповідач у відзиві на позовну заяву у справі № 6/68/2012/5003.

Твердження відповідача про відсутність фактичних доказів надання транспортних послуг спростовується наявними у справі товарно-транспортними накладними, які містять печатки двох сторін.

Заява представника відповідача про застосування строку позовної давності зроблена в усному порядку на приймається судом до уваги, оскільки із врахуванням дати здачі позовної заяви до відділення поштового зв'язку (дата штемпелю на конверті в якому надійшла позовна заява до суду - 25.01.2015 р.) та приписів п.5.1 Договору згідно якого розрахунки здійснюються 2 рази на місяць на підставі зведеної ТТН та рахунку Перевізника з огляду на формування лише одного рахунку-реєстру за січень № 710 в якому остання ТТН датована 29.01.2012 р. суд приходить до переконливого висновку висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

За таких обставин суд прийшов до висновку про повне задоволення позову.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

25.03.2015 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Стрижавський кар'єр", вул.вул.Київська, 1, смт Стрижавка Вінницький район, Вінницька область, 23210 (ідентифікаційний код-05518894) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехтранс", вул.Хмельницьке шосе, 3, с.Гуменці, Кам'янець-Подільський район, Хмельницька область, 32325 (ідентифікаційний код -05461177) - 444 183 грн 49 коп. - боргу, 8 883 грн 67 коп. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30 березня 2015 р.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.