КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2015 р. Справа№ 910/21853/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Кірілікова С.М. - представник

від відповідача: Сидоренко Д.О. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи "Держгідрографія"

на рішення

Господарського суду м.Києва

від 24.12.2014

у справі № 910/21853/14 (суддя Босий В.П.)

за позовом Державної установи "Держгідрографія"

до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

про стягнення 117 289, 12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна установа "Держгідрографія" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про стягнення 117 289,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору №К-1/26/13 від 14.01.2013 р. позивач надав послуги, а відповідач належним чином грошове зобов'язання з оплати наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 108 966,20 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 8 322,92 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.12.2014р. в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права та неповне з»ясування обставин справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевим судом надано перевагу доказам, а саме - листу ДУ "Держгідрографія" від 25.11.2013 № 13/13.1.6/2105 та фіскальним чекам поштового відділення № 1172, які є неналежними доказами, оскільки були помилково надані позивачем про що визнано ним у поясненні на відзив та одночасно судом першої інстанції не взято до уваги, що разом з поясненням на відзив від 23.12.2014 позивач надав суду додаткові докази направлення і отримання відповідачем рахунків

Крім того, місцевий суд в оскаржуваному рішенні (стор.3) зазначив, що належним доказом отримання відповідних рахунків мали бути повідомлення про отримання підприємством поштових відправлень, які у матеріалах відсутні, а у абз. 11 вказує про наявність повідомлення про вручення поштового відправлення 971 від 19.05.2014, що є неналежним доказом, бо неможливо встановити, які саме документи направлялися позивачем.

Апелянт зазначає, що повідомлення про вручення поштового відправлення 971 від 16.05.2014 (а не від 19.05.2014, як вказано судом) є доказом отримання відповідачем претензії від 15.05.2014 № 1/13.1.6./728 з усіма додатками до неї, в. т. ч завірених копій несплачених рахунків.

Крім того, відповідно до ст. 7 ГПК України претензія розглядається у місячний строк з дня її одержання. У разі якщо до претензії не додано всі документи, необхідні для її розгляду, вони витребовуються у заявника із зазначенням строку їх подання, який не може бути менше п'яти днів, не враховуючи часу поштового обігу. Відповідач при досудовому врегулюванні спору не відповів на претензію і зауважень до відсутності додатків або інших документів не надав.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не досліджено і не отримано пояснень з боку відповідача щодо отримання ним актів здачі-приймання робіт, які були повернуті позивачу листами від 17.12.2013 та від 28.01.2014 і в той же час неоплачених рахунків, а також ігнорування факту отримання претензії і неотримання додатків до неї, зокрема, рахунків на оплату заборгованості.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія встановила наступне.

14.01.2013 р. між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" (назву змінено згідно додаткової угоди №1 від 13.06.2013 р.) (замовник за договором) та Установою (виконавець за договором) було укладено договір про надання послуг №К-1/26/13.

Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець зобов'язується у 2013 році надати послуги із навігаційно-гідрографічного забезпечення безпеки мореплавства на Керченському підхідному каналі та на Керч - Єнікальському каналі, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення виконавцем рахунка на оплату послуг на підставі підписаного сторонами акту надання послуг та технічного звіту у термін протягом 10 банківських днів з дня одержання рахунку.

Згідно з п. 4.2 Договору підставою для виставлення рахунку на оплату є підписані сторонами звіт та акт наданих послуг.

На виконання умов Договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 108 966,20 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт №15/КЄК/13 від 29.11.2013 р., №01/КЄК/14 від 20.01.2014 р., №01/КПК/14 від 20.01.2014 р. та №01/АПК/14 від 20.01.2014 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 108 966,20 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 8 322,92 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Місцевим господарським судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки суд дійшов висновку про те, що подані відповідачем квитанція відділення поштового зв'язку №1172 від 26.11.2013 р. та список згрупованих поштових відправлень №224 від 22.01.2014 р. не можуть бути належними доказами направлення відповідачу саме долучених до позовної заяви рахунків на оплату, оскільки з ним неможливо встановити яку саме кореспонденцію було направлено на адресу відповідача.

Крім того, умовами Договору настання строку оплати наданих послуг був пов'язаний саме з моментом отримання відповідачем рахунків, належним доказом у справі мали б бути повідомлення про отримання відповідачем поштових відправлень, які в матеріалах справи відсутні.

Позивачем до матеріалів справи було долучено 23.12.2014 р. докази направлення відповідачеві поштової кореспонденції список згрупованих поштових відправлень №4638 від 04.12.2013р., поштова квитанція №4027 від 04.12.2013 р. та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №971 від 19.05.2014 р. також не приймаються як належні, оскільки з них неможливо встановити які саме документи направлялися позивачем вказаним адресатам, та оцінюються судом критично з огляду на заперечення відповідача стосовно отримання ним спірних рахунків.

За таких обставин місцевий суд дійшов висновку, що враховуючи недоведеність отримання підприємством відповідача рахунків, як підстави для проведення оплати за надані позивачем послуги згідно договору, то відповідно у відповідача не настав договірний обов'язок по оплаті наданих позивачем послуг.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дішов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 108 966,20 грн. необхідно відмовити, оскільки позов подано до суду передчасно. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу, підстави для задоволення позову в частині стягнення пені у розмірі 8 322,92 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у суду відсутні.

Колегія не погоджується з вищевикладеним висновком місцевого суду, виходячи з наступних підстав.

14.01.2013 р. між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" (назву змінено згідно додаткової угоди №1 від 13.06.2013 р.) (замовник) та Установою (виконавець) було укладено договір про надання послуг №К-1/26/13 (надалі - "Договір").

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення виконавцем рахунка на оплату послуг на підставі підписаного сторонами акту надання послуг та технічного звіту у термін протягом 10 банківських днів з дня одержання рахунку.

Згідно з п. 4.2 Договору підставою для виставлення рахунку на оплату є підписані сторонами звіт та акт наданих послуг.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи положення ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.1 Договору грошове зобов'язання відповідача по сплаті заборгованості за надані позивачем послуги повинно було бути виконане протягом 10 банківських днів з дня одержання рахунку.

Таким чином, сторони досягли згоди щодо настання у відповідача обов'язку по розрахунку з позивачем за Договором можливо лише після отримання відповідних рахунків, виставлених позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надіслано відповідачу: супровідний лист ДУ "Держгідрографія" від 04.02.2013 № 3/13.1.16/2166 про направлення рахунка № 194/13, акта № 15/КЄК/13 та податкової накладеної № 1256 від 20.11.2013; список № 4638 згрупованих поштових відправлень (п.14 - 98312 Керч, ДП Адміні) та фіскальний чек поштового відділення № 4027 від 04.12.2013, що є доказом направлення листа від 04.12.2014; супровідний лист відповідача від 17.12.2013 № ОГИС/2951, яким повернуто другий примірник Акта № 15/КЄК/13 з відміткою про отримання 11.12.2013, що є доказом отримання Відповідачем листа від 04.12.2013 разом з доданими до нього Актом № 15/КЄК/13 та рахунком №194/13; супровідний лист відповідача від 28.01.2014 № ОГИС/298, яким повернуто підписані Акти здачі-приймання робіт згідно з Договором № К-1/26/13 від 14.01.2013; № 01/АПК/14 від 20.01.2014, № 01/КЄК/14 від 20.01.2014 та № 01/КПК/14 від 20.01.2014, що є доказом отримання відповідачем супровідного листа від 22.01.2014, яким ці акти направлялися на підпис разом з рахунками № 12/14, № 13/14, № 14/14 для оплати; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №971 від 16.05.2014 з відміткою про вручення 19.05.2014 представнику ДП "АМПУ" рекомендованого листа (Претензія ДУ "Держгідрографія" від 15.05.2014 № 1/13.1.6/728).

Крім фіскальних чеків поштових відправлень у якості доказів про відправлення у матеріалах справи є докази про отримання рахунків, а саме: рахунок № 194/13 від 25.11.2013 на сплату 101830,16 грн. відповідачем отримано разом з Актом № 15/КЄК/13 від 29.2013 згідно з відмітко 11.12.2013, які направлялися одним супровідним листом від 04.12.2013 № 13/13.1.6/2166. Другий примірник Акта № 5/КЄК/13 від 29.2013 повернуто відповідачем листом від 17.12.2013 № ОГИС/2951; рахунок № 12/14 від 20.01.2014 на суму 3088,74 грн разом з Актом здачі- приймання робіт № 01/КЄК/14 від 20.01.2014, рахунок № 13/14 від 20.01.2014 на суму 4007,29 грн разом з Актом здачі-приймання робіт № 01КПК/14 від 20.01.2014 та рахунок № 14/14 від 20.01.2014 на суму 40,01 грн. разом з актом здачі-приймання робіт № 01/АПК/14 від 20.01.2014 отримані відповідачем 27.01.2014 згідно з відміткою на актах, які направлялися відповідачу одним пакетом документів супровідним листом від 22.01.2014 № 13/13.01.06/98. Другі примірники згаданих актів повернуті відповідачем супровідним листом від 28.01.2014 № ОГИС/298.

Повторно завірені копії рахунків № 194/13 від 25.11.2013, № 12/14 від 20.01.2014, № 13/14 від 20.01.2014, № 14/14 від 20.01.2014 були направлені додатками до претензії від 15.05.2014 № 1/13.1.6./728 та отримані відповідачем згідно з підписом уповноваженої особи про отримання 19.05.2014 на повідомленні про вручення поштового відправлення 971 від 16.05.2014.

Повідомлення про вручення поштового відправлення 971 від 16.05.2014 є доказом отримання відповідачем претензії від 15.05.2014 № 1/13.1.6./728 з усіма додатками до неї, в. т. ч завірених копій несплачених рахунків.

Як вбачається з пояснень відповідача та матеріалів справи, останній не заперечує надання позивачем послуг по навігаційно-гідрографічному забезпеченню мореплавства на Керченському підхідному каналі та на Керч - Єнікальському каналі, не спростовує вартість наданих позивачем послуг, а вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів одержання відповідачем рахунків за виконані позивачем роботи.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги по навігаційно-гідрографічному забезпеченню мореплавства на Керченському підхідному каналі та на Керч - Єнікальському каналі є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 108 966, 20 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 29.11.2013 по 01.10.2014р., яка відповідно до його розрахунку складає 8 322, 92 грн.

Відповідно до п. 7.4. договору за несвоєчасне виконання платежів відповідно до п.4.1 даного договору замовник за кожен день прострочення сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, у результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань, оскільки відповідачем прострочено виконання зобов'язання, однак враховуючи ту обставину, що в даній справі неможливо розрахувати початок прострочення зобов»язання, в задоволенні стягнення пені слід відмовити.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору ( ст. 32 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду підлягає зміні, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 -105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Держгідрографія" на рішення Господарського суду м.Києва від 24.12.2014 у справі № 910/21853/14 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м. Києва від 24.12.2014 у справі № 910/21853/14 змінити.

Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«Стягнути з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м.Київ, пр.-т Перемоги, 14, ІПН 97) на користь Державної установи "Держгідрографія" ( 02660, м. Київ, пр.-т Гагаріна, 23, ) заборгованості за надані послуги в розмірі 108 966, 20 грн., 2 179, 32 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині позовних вимог відмовити.»

Видати наказ.

Стягнути з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м.Київ, пр.-т Перемоги, 14, ІПН 97) на користь Державної установи "Держгідрографія" ( 02660, м. Київ, пр.-т Гагаріна, 23, ) 1089, 66 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду м.Києва.

Матеріали справи № 910/21853/14 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська