РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2015Справа №910/443/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь»

до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум»

про визнання договорів недійсними

Суддя Борисенко І.І.

Представник:

Від позивача Марчук Р.Р. за дов.;

Від відповідача Гуртовий В.В. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Солонь» звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання договору поруки від 25.06.2008р. (надалі - Договір поруки), додаткового договору від 28.07.2008р. до Договору поруки, додаткового договору №2 від 31.07.2012р. до Договору поруки недійсними.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Договір поруки та укладені до нього додаткові договори, які оспорються в межах розглядуваного спору, є недійсними в силу положень ч.1 ст.215, ч.ч.2-3 ст.203 ЦК України, абз.2 ч.2 ст.207 ЦК України, а також в силу ч.1 ст.241 ЦК України, які такі, що вчинені від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь» особою без належних повноважень, при відсутності подальшого схвалення цього правочину з боку Позивача.

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що Федоренко В.І., який підписав оспорювані договори був належним чином уповноважений на вчинення відповідних дій. Водночас, за твердженнями Відповідача, підписання наступних змін до Договору поруки з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь», свідчить про наступне схвалення оспорюваного договору.

05.02.2015р. до автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» від Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» надійшла заява від 04.02.2015р. про застосування строків позовної давності, оскільки строк відведений до вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, на думку Відповідача, сплив.

Розглянувши надані учасником судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2008р. між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого з 19.04.2010р. є Позивач (Банк) і Бабічевою К.М. (Позичальник) укладено кредитний договір №0097/08/00-КЕ (надалі - Кредитний договір), на підставі якого Позивач відкрив Бабічевій К.М. кредиту лінію для споживчих потреб з лімітом 198 000 дол. США.

В подальшому, між Банком та Позичальником неодноразово укладались додаткові угоди, якими, зокрема, змінювався розмір траншів в межах відкритої кредитної лінії, строк повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, а також проводилась реструктуризація кредитної заборгованості Позичальника та зміна валюти зобов'язання з доларів США на гривню.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 25.06.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Солонь», в особі засновника Федоренка Володимира Ілліча (Поручитель) та Акціонерним комерційним банком «Форум», в особі начальника Управління корпоративного бізнесу Центральної дирекції Бережної Олени Валентинівни, що діє на підставі довіреності від 08.11.2007р., посвідченої Колєсник С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованої в реєстрі №7486 (Кредитор) укладено Договір поруки, за умовами якого Поручитель зобов'язався в разі невиконання та/або порушення Боржником своїх зобов'язань перед Кредитором погасити заборгованість по Кредитному договору, а саме: кредитні кошти у формі кредитної лінії з лімітом у розмірі 330 000 дол. США, нараховані відсотки по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені Кредитним договором (п.2.1).

28.07.2008р. між Кредитором та Поручителем укладено додатковий договір до Договору поруки, за умовами якого, сторонами п.2.1 Договору викладено в наступній редакції: «Поручитель зобов'язався в разі невиконання та/або порушення Боржником своїх зобов'язань перед Кредитором погасити заборгованість по Кредитному договору, а саме: кредитні кошти у формі кредитної лінії з лімітом у розмірі 390 000 дол. США, нараховані відсотки по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені Кредитним договором (п.2.1).

31.07.2012р. між Кредитором та Поручителем укладено додатковий договір №2 до Договору поруки, за умовами якого, контрагенти п.1.1 Договору поруки виклали в наступній редакції: «Поручитель поручився перед Кредитором за виконання Бабічевою К.М. (Боржник) зобов'язань за Кредитним договором, додаткової угоди №1 від 21.04.2008р., додаткової угоди №2 від 25.06.2008р., додаткової угоди №3 від 28.07.2008р., додаткової угоди №4 від 29.11.2011р., додаткової угоди №5 від 31.07.2012р. та всіма додатковими договорами (угодами) до нього, які укладені та можуть бути укладені в майбутньому між Кредитором та Боржником у повному обсязі, за умовами якого Боржник зобов'язаний повернути Кредиторові кредитні кошти в термін до 18.04.2016р., сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами з розрахунку 15% річних і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених Кредитним договором.

Цим же додатковим договором №2 від 31.07.2012р. сторони п.2.1 Договору поруки виклали в наступній редакції: «Поручитель зобов'язався в разі невиконання та/або порушення Боржником своїх зобов'язань перед Кредитором погасити заборгованість по Кредитному договору, а саме: суму кредиту 2 629 408,49 грн., нараховані відсотки по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені Кредитним договором.

За умовами п.3.1 Договору поруки Позичальник та Поручитель відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь» є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. При цьому, господарський суд м. Києва виходить з такого.

Згідно з ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Стаття 239 ЦК України визначає, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Як зазначено у п.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013р. вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як вже зазначалось, Договір поруки від 25.06.2008р. від імені Позивача було підписано Федоренко Володимиром Іллічем.

У п.12.14 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь», затвердженого протоколом загальних зборів учасників Позивача №3 від 26.11.2007р. у випадку відсутності директора всі його обов'язки виконує заступника або виконуючий обов'язки директора, який призначається та звільняється з посади наказом директором. У випадках, передбачених законодавством, повноваження заступника або виконуючого обов'язки підтверджуються дорученням простої письмової або нотаріальної форми.

Відповідно до п.2.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь» учасниками Товариства є: Бабічева К.М. та Федоренко В.І.

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь» №6-к від 01.09.2008р. Федоренко В.І. прийнято на посаду як виконавчого директора Товариства.

Відповідно до наявного в матеріалах справи протоколу №5 від 04.03.2008р. загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь», Федоренко В.І. було уповноважено на укладання та підсипання договору поруки від імені Позивача з визначенням решти основних умов цього договору на його розсуд.

Довіреністю №1/04 від 04.03.2008р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Солонь», в особі директора Бабічевої К.М., надало повноваження Федоренко В.І. на укладання та підписання Договору поруки з АКБ «Форум» по кредиту Бабічевої К.М. в сумі 198 000 дол. США на строк 60 місяців під 12,5% річних.

Додатковий договір від 28.07.2008р. до Договору поруки від імені Позивача було підписано Федоренко В.І., якого на підписання вказаного правочину, Товариство з обмеженою відповідальністю «Солонь» уповноважило протоколом загальних зборів учасників №6 від 04.06.2008р. та видало довіреність № 14 від 04.06.2008р.

Додатковий договір від 31.07.2012р. до Договору поруки, від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь» підписано Федоренко В.І., якого на підписання вказаного правочину Позивача було уповноважено протоколом загальних зборів учасників № 8 від 22.06.2012р.

Наразі, господарський суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази оскарження вказаних рішень, що оформлені протоколами загальних зборів №5 від 04.03.2008р., №6 від 04.06.2008р. та №8 від 22.06.2012р., а тому, у суду відсутні підстави не приймати вказані протоколи, як належні докази наявності у Федорченко В.І. необхідного обсягу дієздатності.

Таким чином, Федоренко Володимир Ілліч був належним чином уповноважений підписувати оскаржувані договори від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь».

Між тим, ч.1 ст. 241 ЦК України встановлює, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно з п.3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вже зазначалось, між Позивачем та Відповідачем 28.07.2008р. та 31.07.2012р. було укладено додаткові договори до Договору поруки, які, за висновками суду, свідчать прийняття основного договору до виконання, і як наслідок про наступне схвалення такого договору.

Відтак, схвалення договору унеможливлює визнання спірного правочину недійсним.

Разом з тим, абз. 5 п.2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013р. визначено, що у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Таким чином, враховуючи все вищезазначене, а також те, що підстави для визнання Договору поруки, додаткового договору від 28.07.2008р. до Договору поруки та додаткового договору №2 від 31.07.2012р. до Договору поруки Позивачем не доведено, а судом не встановлено, за висновками суду, вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь» задоволенню не підлягає.

Заява Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» від 04.02.2015р. про застосування строків позовної давності, господарським судом не розглядається, враховуючи, що останнім встановлені самостійні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно із ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, враховуючи наведе вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судовий збір згідно з ст.49 Господарського процесуального кодексу України залишається за Позивачем.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31.03.2015р.

Суддя І.І.Борисенко