ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.03.2015 Справа № 920/249/15

Господарський суд Сумської області, у складі судді Зайцевої І.В. при секретарі судового засідання Мітіній Н.М., розглянувши матеріали справи № 920/249/16

за позовом: Заступника прокурора Сумської області - прокурора м. Суми в інтересах держави, м. Суми;

до відповідачів: 1. Сумська міська рада. м. Суми;

2. ФОП Демура Олександр Володимирович, м. Суми;

про визнання недійсним договору особистого сервітуту;

Представники:

Від прокурора: Циганенко Б.М.;

Від відповідачів: 1. не з'явився;

2. не з'явився;

Суть спору: прокурор подав позовну заяву, в якій просить суд визнати недійсним договір № 078/12 про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розташування тимчасом споруди в м. Суми, укладеного 25.04.2012 року між Сумською міською радою та фізичною особою підприємцем Демурою Олександром Володимировичем. Прокурор також просить суд стягнути з відповідачів судові витрати пов'язані з розглядом справи.

Прокурор в судовому засідання підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник першого відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує і просить суд розглянути справу без участі їх представника.

Представник другого відповідача в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи направлялися судом на адресу відповідача зазначену позивачем у позовній заяві, а саме: 40000, м. Суми, вул. Заливна, буд 11 кв. 44 повернуті поштовим відділення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зробленого 26.03.2015р. судом, другий відповідач - фізична особа-підприємець Демура Олександр Володимирович знаходиться за адресою: 40034, Сумська область, м. Суми, вул. Заливна, 11 кв. 44.

За п. 3.9.1 вищезазначеної Постанови Пленуму ВГСУ, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що другого відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте, своїм правом приймати участь в судовому засіданні останній не скористався.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази, суд встановив:

Згідно ст. 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Суд дійшов висновку, що з матеріалів справи вбачаються правові підстави для звернення прокурора з позовною заявою як позивача.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 588 від 06.09.2011 року «Про надання дозволів на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Суми» надано дозвіл, зокрема, фізичній особі-підприємцюДемура О.В., на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності тимчасова споруда, площею 270 кв.м., в зоні відпочинку, р-н озера Чеха, терміном на 5 років.

Пунктом 3 вказаного рішення встановлено, що заявнику - фізичній особі-підприємцю Демурі О.В. в термін, що не перевищує 15 днів з дати прийняття цього рішення, потрібно звернутися до Управління архітектури містобудування Сумської міської ради для укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розташування тимчасової споруди в м. Суми.

25.04.2012 між Сумською міською радою (власник - відповідач-1 по справі) та фізичною особою-підприємцем Демурою Олександром Володимировичем (сервітуарій - відповідач-2 по справі) укладено договір №078/12 про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розташування тимчасової споруди у м. Суми, відповідно до пункту 1.1 якого предметом договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно сервітуарію на територію (об'єкт благоустрою) в м.Суми на якій буде розмішуватися та використовуватися для провадження підприємницької діяльності група тимчасових споруд (зона відпочинку) площею 270 кв.м.

Відповідно до пункту 1.5 договору сторони встановили, що даний договір не є договором оренди земельної ділянки чи будь-яким іншим договором користування земельною ділянкою.

Пунктом 2.2 договору визначено, що строк дії договору 5 (п'ять) років (на період з 01.05. по 01.10 кожного року) з моменту його підписання повноважними представниками сторін.

Сторонами погоджено у п.3.1, що за користування особистим строковим сервітутом для розміщення та використання тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності сервітуарій сплачує власнику річну плату в розмірі 12% від грошової (нормативної) оцінки земельної ділянки (території), яка визначається управлінням Держкомзему в м. Суми Сумської області для кожного календарного року.

Після закінчення строку розміщення тимчасової споруди, вказаного в цьому договорі, сервітуріарій при поновленні на новий строк дозволу на її розміщення подає виконавцю підтвердження сплати всієї суми платежів по цьому договору (п.3.10 договору).

Прокурор в обґрунтування позовних вимог зазначає, що даний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним, оскільки з аналізу норм матеріального права, яким регулюються правовідносини з встановлення сервітуту, вбачається, що сервітут на земельну ділянку встановлюється виключно за домовленістю між власниками (користувачами) земельних ділянок з метою усунення недоліків своєї ділянки задля задоволення своїх потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

На момент укладення договору про встановлення земельного сервітуту підприємець - не був власником (користувачем) земельної ділянки, для задоволення потреб користування якою встановлено сервітут за рахунок встановлення обмеження у користуванні іншою земельною ділянкою.

Також прокурор зазначає, що правовідносини між відповідачами мають характер правовідносин щодо оренди земельної ділянки, отже в даному випадку вбачаються ознаки удаваного правочину, з огляду на зміст частини першої статті 235 Цивільного кодексу України, якою визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Перший відповідач проти позовних вимог прокурора заперечує, вважає оспорюваний договір є таким, що не встановлює земельного сервітуту, оскільки об'єктом особистого строкового сервітуту за цим договором є територія (об'єкт благоустрою) в м. Суми площею 270 кв.м., і на думку першого відповідача особистий строковий сервітут на користування місцем для розташування тимчасової споруди в м. Суми встановлює право користування об'єктом благоустрою, а не право користування земельною ділянкою. Оспорюваний договір сторони (відповідачі) уклали 25.04.2012 року, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 року № 982 «Про затвердження Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності», рішенням Сумської міської ради від 23.12.2009 року № 3350-МР «Про затвердження Правил розміщення та утримання тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Суми» та рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 06.09.2011 року № 588 «Про надання дозволів на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Суми».

Господарський суд не може погодитись з позицією першого відповідача щодо відповідності оспорюваного договору чинному законодавству, виходячи з наступного.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення Сумської міської ради від 23.12.2009 року № 3350-МР «Про затвердження Правил розміщення та утримання тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Суми» було прийнято керуючись, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 року № 982 «Про затвердження Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності», яка згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 року № 548 «Про затвердження Порядку проведення експертизи містобудівної документації», втратила чинність.

На момент укладення відповідачами договору діяв інший Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений наказом від 21.10.2011 року № 244 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 року за № 1330/20068, на виконання частини четвертої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI, яким не передбачено укладання договорів про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розташування тимчасової споруди.

Отже, на момент укладення оспорюваного договору № 078/12 про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розташування тимчасової споруди у м. Суми від 25.04.2012 року, рішення Сумської міської ради від 23.12.2009 року № 3350-МР «Про затвердження Правил розміщення та утримання тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Суми» та рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 06.09.2011 року № 588 «Про надання дозволів на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Суми», на підставі яких був укладений відповідачами зазначений договір, не відповідали чинному законодавству України.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

На час прийняття Виконавчим комітетом Сумської міської ради рішення від 06.09.2011 року № 588 «Про надання дозволів на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Суми»,та на час укладення відповідачами оспорюваного договору діяв Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI, у відповідності до якого мали діяти сторони (відповідачі) при вирішенні питання щодо розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Статтею 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Частиною четвертою зазначеної правової норми визначено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом № 244 від 21.10.2011 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 року за № 1330/20068, «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» на виконання частини четвертої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, що не передбачає укладення договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди.

Таким чином, зміст договору № 078/12 про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розташування тимчасової споруди у м. Суми від 25.04.2012 року суперечить чинному на час його укладення законодавству України (цивільному законодавству).

Згідно частини першої статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину (договору), згідно частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За вищевикладених обставин, недійсний правочин (договір) не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (частина перша статті 216 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурорає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки договір № 078/12 від 25.04.2012 року про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розташування тимчасової споруди в м. Суми, укладений між відповідачами з порушенням вимог чинного законодавства України (частини першої статті 203 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в розмірі 1218 грн. покладається на відповідачів.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір № 078/12 про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розташування тимчасової споруди в м. Суми, укладений 25.04.2012 року між Сумською міською радою (40000, м. Суми, пл. Незалежності, буд. 2, Ідентифікаційний код 23823253) та фізичною особою-підприємцем Демурою Олександром Володимировичем (40034, м. Суми, вул.Заливна, буд. 11, кв. 44, і.к. ).

3. Стягнути з Сумської міської ради (40000, м. Суми, пл. Незалежності, буд. 2, Ідентифікаційний код 23823253) в доход державного бюджету (отримувач коштів: УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001, код отримувача (код ЄДРПОУ): 37970593, код банку отримувача (МФО): 837013, рахунок отримувача: 3002, код класифікації доходів бюджету: 22030001) судовий збір в сумі 609,00 грн.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Демури Олександра Володимировича (40034, м. Суми, вул.Заливна, буд. 11, кв. 44, і.к. ) в доход державного бюджету (отримувач коштів: УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001, код отримувача (код ЄДРПОУ): 37970593, код банку отримувача (МФО): 837013, рахунок отримувача: 3002, код класифікації доходів бюджету: 22030001) судовий збір в сумі 609,00 грн.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 27.03.2015 р.

Суддя І.В. Зайцева