ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа № 922/5509/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Горбачова Л.П., суддя Потапенко В.І.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Станішевський І.С.;

відповідача - Бєлуха М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій», м.Лисичанськ Луганської області (вх.№1196 Л/3-12) на рішення господарського суду Харківської області від 27.01.2015 по справі №922/5509/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій», м.Лисичанськ Луганської області

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014р. позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 414561,86 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 436 484,23 грн., пеню у сумі 682 021,12 грн., 759 287,13 грн. 7% штрафу, 65 847,10 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.01.2015 по справі №922/5509/14 (суддя Прохоров С.А.) позов задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Лисичанський склозавод "Пролетарій" на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" 3% річних в сумі 414 561,86 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 436 484,23 грн., пеню у сумі 682 021,12 грн., 759 287,13 грн. 7% штрафу, 65 847,10 грн. судового збору, посилаючись на порушення умов договору в частині оплати.

Відповідач із зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 27.01.2015 по справі №922/5509/14 скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій» 3% річних в сумі 414 561,86 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 436 484,23 грн.; задовольнити заяву відповідача від 19.01.2015 про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання та зменшити розмір пені до суми 1,00 грн. та 7% штрафу до суми 1,00 грн. Судові витрати просив покласти на позивача.

У апеляційній скарзі зазначив, що діючим законодавством не передбачено право кредитора вимагати сплати річних та інфляційних втрат, нарахованих окремо на встановлену в судовому рішенні суму боргу, за період примусового виконання відповідного судового рішення, вважає, що суд безпідставно не зменшив суму штрафних санкцій та надав лист Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 23.01.2015р.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В зв'язку з хворобою судді Тарасової І.В. та відпусткою судді Барбашової С.В. для розгляду даної справи проведено повторний автоматичний розподіл справи та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Горбачова Л.П., Потапенко В.І.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що 15 травня 2013 року Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець, позивач у справі) та Публічне акціонерне товариство «Писичанський склозавод «Пролетарій» (Покупець, відповідач у справі) уклали Договір № 1220385/ОГЕ-ПР(Р) на купівлю-продаж природного газу (далі - Договір).

Пунктом 1.1 Договору Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2013 р. імпортований природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

На виконання Договору Продавець у січні 2013 року передав, а Покупець отримав природний газ на суму 10 846 958,94 грн.

Факт приймання-передачі природного газу підтверджується наступним актом приймання- передачі природного газу: Акт приймання-передачі природного газу від 31 травня 2013 року на суму 10 846 958,94 грн.

У п.6.1 Договору зазначено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок Продавця протягом 3 банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі природного газу.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідач своєчасно не перераховував на рахунок позивача грошові кошти в якості оплати поставленого природного газу, що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо (довідки додані до матеріалів справи).

Стягнення заборгованості та штрафних санкцій за природний газ, поставлений у січні 2013 року, а також 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період до 14.06.2013 року вже було предметом розгляду господарським судом Луганської області по справі №913/1828/13 (копія рішення господарського суду Луганської області у справі 113/1828/13 додана до матеріалів даної справи).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним з наслідків порушення зобов'язання, передбачених ст.611 Цивільного кодексу України є сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанціх зробив обґрунтований висновок, що стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих в період до 14.06.2013 року по зобов'язанню січня 2013 року були предметом розгляду господарським судом у справі №913/1828/13. Проте, рішення в частині стягнення основного боргу за природний газ, поставлений у січні 2013 року відповідачем не виконано.

Згідно ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З урахуванням вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення пеня, 7% штрафу, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за природний газ, поставлений у січні 2013 року, за період з 15.06.2013р. по 22.09.2014р. по зобов'язанню січня 2013 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що за період з 15.06.2013р. по 22.09.2014р. по зобов'язанню січня 2013 року відповідачу нараховано пеню у розмірі 682021,12 грн. (з урахуванням встановленого законодавством 6-ти місячного строку), 7% штрафу у розмірі 759287,13 грн., 3% річних у розмірі 414561,86 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1436484,23 грн., а період та розмір їх нарахування відповідають вимогам чинного законодавства України.

Суд першої інстанції зробив правомірний висновок, що чинне законодавство України не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання.

Отже, наявність судових актів про стягнення заборгованості, у тому числі стосовно яких є ухвала про відстрочку або розстрочку виконання, не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Вказана правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 14.09.2010 року №36/358, від 16.02.2011 року №17/177-10 та постанові Верховного суду України від 04.07.2011 року №13/210/10.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на те, що діючим законодавством не передбачено право кредитора вимагати сплати річних та інфляційних втрат, нарахованих окремо на встановлену в судовому рішенні суму боргу, за період примусового виконання відповідного судового рішення, оскільки нормами діючого законодавства не передбачено припинення зобов'язання в зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення заборгованості.

20.01.2015 року відповідачем до суду подано письмову заяву про зменшення розміру неустойки (пені та штрафу).

Суд першої інстанції заяву про зменшення штрафних санкцій залишив без задоволення, посилаючись на те, що відповідачем не доведено суду належними доказами наявність виняткових обставин, необхідних для застосування п.3 ч.1 ст.83 ГПК України.

При прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував норм діючого законодавства, зокрема ст. 3 ЦК України, згідно якої загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, до того ж повинно бути взято до уваги ступень виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 83 ГПК України також передбачено право суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки ( штрафу, пеню ), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як свідчать матеріали справи зобов'язання, передбачені умовами договору, не виконані, в тому числі в зв'язку з тим, що з 7 квітня 2014року до теперішнього часу відповідач знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, що підтверджується листом Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 23.01.2015р. №33/330.

Судова колегія, враховуючи наявність виняткового випадку, зокрема знаходження відповідача в районі проведення антитерористичної операції (Луганська область, м.Лисичанськ ) вважає, що розмір пені та штрафу надмірно великий та підлягає зменшенню до 50% від розміру заявлених позивачем пені та штрафу, тобто до 341010,56 грн. пені та 379643,56 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що відповідачем частково не виконано.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду, частково не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви відповідача можуть бути підставою для його часткового скасування, керуючись ст.ст. 526, 551, 610, 611, 612,625 ЦК України,ст.ст. 193, 233 ГК України, ст.ст. 83, 101-105 ГПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.01.2015р. по справі №922/5509/14 в частині стягнення пені в сумі 341010,56грн. та 379643,56 грн. штрафу скасувати та в позові в цій частині відмовити.

В інший частині рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 23.03.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Горбачова Л.П.

Суддя Потапенко В.І.