РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015Справа №910/1531/15-г
За позовом Публічного акціонерного товариства «Електромотор»

до Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал»

про стягнення 113805,33 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - Кизима Г.М. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Електромотор» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» (далі - Відповідач) 113805,33 грн. заборгованості та санкцій за договором № 12/06 від 12.06.2013 у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх обов'язків оплатити отриману продукцію.

У судових засіданнях 18.02.2015 та 16.03.2015 судом оголошувались перерви. Судове засідання 30.03.2015 проводиться за відсутності представника Позивача за його клопотанням.

Відповідач подав відзив на позов, у якому наявність основної суми заборгованості за поставлену продукцію не заперечує, частину заборгованості (20000 грн.) погасив під час розгляду справи, та в зв'язку зі скрутним фінансовим становищем просить зменшити штрафні санкції та розстрочити виконання рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

12.06.2013 між Позивачем, як Продавцем, та Відповідачем, як Покупцем, було укладено договір № 12/06 (далі - Договір), за умовами якого Продавець зобов'язується виготовити та передати у власність Покупцю Електродвигуни змінного струму типу МСТМ-0,3 У2 190/110, код 31.10.23.000 у відповідності до Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97 (далі - Продукція), а Покупець зобов'язується прийняти Продукцію від Продавця та оплатити її вартість на умовах цього Договору.

Точна номенклатура, асортимент, загальна кількість Продукції, розмір партій, ціна за одиницю, сумарна вартість партії, умови та строки поставки передбачаються Договором та Специфікацією, що є невід'ємною частиною Договору.

Загальна сума Договору, з урахуванням внесених з змін, становить 379500 грн., а строк дії Договору до 31.12.2013.

До договору сторонами було підписано: Специфікацію №1 на суму 177100 грн. та Специфікацію №2 на суму 202400 грн.

Сторони у Договорі погодили, що оплата за Продукцію проводиться наступним чином: - 50% попередня оплата на протязі 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку від Продавця;

- решта 50% протягом 20ти робочих днів з моменту отримання Товару Покупцем.

Датою фактичної передачі Продукції сторони погодились вважати дату двостороннього підписання товарно-транспортних документів, або акту приймання-передачі Продукції між Покупцем і Продавцем.

Як убачається з залучених до справи письмових доказів, та що визнається Відповідачем у поданому суду відзиві, по поставленій на підставі Договору Продукції станом на момент звернення Позивача до суду з даним позовом існувала непогашеною заборгованість у розмірі 90000 грн., при цьому претензій щодо якості та комплектності поставленої по Договору Продукції, а також, щодо обумовленої Договором супроводжувальної документації, від Відповідача не надходило. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Факт наявності у Відповідача вищевказаної заборгованості, яка не була погашена на час подання позову, Позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України та ст. 193 ГК України доведений, документально підтверджений і Відповідачем визнаний.

Після порушення провадження у даній справі Відповідачем було погашено, що підтверджено Позивачем, двома платежами 12.03.2015 та 20.03.2015 разом 20000 грн. заборгованості, тому в цій частині судом провадження у справі припиняється на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. У іншій частині, про стягнення 70000 грн. заборгованості, заявлені позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення санкцій у вигляді пені, 3% річних та інфляційних, то суд зазначає, що дійсно, виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення пені, інфляційних та 3% річних.

Однак для застосування таких санкції в правильному розмірі необхідним є встановлення періоду прострочення виконання Відповідачем грошового зобов'язання.

Так, за умовами Договору датою поставки Продукції є дата двостороннього підписання товарно-транспортних документів, або акту приймання-передачі, та обов'язок оплатити (після внесення обумовленої договором передплати) решти 50% вартості продукції виникає у Покупця протягом 20ти робочих днів з моменту отримання Товару Покупцем.

У наданих суду Позивачем документах містяться відомості про поставку спірної партії товару на підставі накладної № 1947 від 03.12.2013, однак жодна зі сторін не змогла надати суду доказів, коли саме за вказаною накладною було поставлено товар. Позивач на запитання суду зазначив що таких доказів наразі не має (загублені на підприємстві), і Відповідач також вказав що підтвердити точну дату поставки не може.

Позаяк рішення суду не може ґрунтуватися на приблизних строках або припущеннях, а дати, з якої у Відповідача виникло прострочення виконання грошового зобов'язання Позивач перед судом не довів, то у суду відсутні підстави для застосування до Відповідача санкцій за порушення грошового зобов'язання, оскільки період їх нарахування не доведений, і в задоволенні позову в цій частині суд відмовляє.

У зв'язку з відмовою суду у задоволення вимог в частині стягнення заявлених позивачем санкцій, заява Відповідача про зменшення їх присудженого до стягнення розміру, судом не розглядається.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Також у судовому засіданні 30.03.2015 розглянувши подану Відповідачем заяву про розстрочку виконання рішення, суд встановив наступне.

За приписами ст. 121 ГПК України, суд має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Та обставина, що Відповідач є державним підприємством стратегічного значення та має заборгованості за результатами своєї господарської діяльності не є винятковою та/або конкретною обставиною, що ускладнює виконання рішення суду у даній конкретній справі та робить неможливим таке виконання у визначений рішенням строк, і заявником не доведено суду протилежного. Матеріали справи не містять доказів неможливості Відповідачем одноразово погасити всю заборгованість перед Позивачем, яка встановлена рішенням суду у даній справі. Відповідачем також не надано письмових доказів в обґрунтування графіку розстрочки платежів, тобто не доведено перед судом наявність такого фінансового стану на підприємстві Відповідача, внаслідок якого він може погасити заборгованість лише згідно наведеного ним графіку з розстрочкою платежу.

При цьому суд враховує майнові інтереси сторін, та констатує порушення майнових інтересів Позивача внаслідок неналежного виконання умов Договору Відповідачем, що з огляду на наявність інфляційних процесів у економіці держави у випадку розстрочки виконання рішення суду призведе до знецінення грошових коштів, які присуджені Позивачу. Натомість, щодо майнових інтересів Відповідача, суд зазначає про недоведеність ним конкретних виключних обставин, які роблять неможливим виконання ним рішення суду у даній справі. Також є недоведеним вкрай скрутний фінансовий стан Відповідача та загроза його підприємству банкрутством у випадку без розстрочки виконання рішення суду у даній справі.

Щодо вини Відповідача у виникненні даного спору, то суд зазначає, що в даному випадку Відповідачем не спростовано його вину як у виникненні спору.

Отже, суд дійшов висновку про недоведеність Відповідачем конкретних, виключних обставини, що ускладнюють виконання рішення суду даній справі або роблять неможливим таке виконання у визначений в рішенні строк, і тому підстави для задоволення поданої Відповідачем заяви про розстрочку виконання рішення у суду відсутні.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 80 (1-1), 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» (м. Київ, вул. Жилянська, 97; ідентифікаційний код 00260652) на користь Публічного акціонерного товариства «Електромотор» (м. Полтава, вул. Фрунзе, 155; ідентифікаційний код 05757966) 70000 (сімдесят тисяч) заборгованості, а також 1800 (одну тисячу вісімсот) грн. судового збору.

Видати наказ.

Припинити провадження у справі в частині стягнення 20000 грн. заборгованості.

У іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.04.2015

Суддя Сташків Р.Б.