КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа№ 911/4461/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Кац О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Міцінський С.А. - директор;

від відповідача: Кравець В.П. керівник, Неживок І.В. - адвокат, згідно договору №б/н від 20.11.2014р.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства "Надросся"

на рішення Господарського суду Київської області від 06.01.2015р.

у справі № 911/4461/14 (суддя - Бабкіна В.М.)

за позовом Комунального підприємства Київської обласної ради "Курсів"

до Селянського (фермерського) господарства "Надросся"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

КП КОР «Курсів» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до СФГ «Надросся» про визнання договору недійсним. (т. І, а.с. 5-9).

Рішенням Господарського суду Київської області від 6 січня 2015 року по справі №911/4461/14 у задоволенні позову відмовлено (т. І, а.с. 181-190).

СФГ «Надросся» звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 6 січня 2015 року у справі №911/4461/14 та прийняти рішення про відмову у задоволенні позову з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Апеляційна скарга СФГ «Надросся» мотивована тим, що суд першої інстанції хоч і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, проте визначив, що договір є неукладеним. Проте, дані висновки суду порушують права Відповідача та надає Позивачеві можливість уникнути боргового зобов'язання за виконані роботи так як на розгляді в господарському суді знаходиться справа про стягнення коштів за будівництво топочної та ремонт опалення друкарні КП КОР «Курсів».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2015 року апеляційну скаргу у справі №911/4461/14 прийнято до провадження та призначено до розгляду у складі колегії суддів: у складі колегії суддів: головуючий - Шевченко Е.О., судді - Зеленін В.О.,Ткаченко Б.О.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду №09-52/306/15 від 23.03.2015р. призначено повторний автоматичний розподіл справи №911/4461/14.

Згідно довідки про повторний автоматичний розподіл справи між суддями від 23 березня 2015 року справу №911/4461/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Рудченко С.Г.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 23 березня 2015 року у зв'язку із перебуванням судді Агрикової у відпустці, склад суду змінено на - головуючий суддя: Чорногуз М.Г., судді: Андрієнко В.В., Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23 березня 2015 року вказана колегія суддів прийняла справу №911/4461/14 до свого провадження.

В судовому засіданні 23 березня 2015 року оголошено перерву до 31 березня 2015 року, відповідно до вимог статті 77 ГПК України.

Згідно з розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 року у зв'язку з перебування судді Андрієнка В.В. у відпустці, склад суду змінено на - головуючий суддя: Чорногуз М.Г., судді: Мальченко А.О., Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року вказана колегія суддів прийняла справу №911/4461/14 до свого провадження.

В судовому засіданні 31 березня 2015 року представники СФГ «Надросся» надали суду свої пояснення, в яких просили апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22 грудня 2014 року у справі №910/22134/14 та прийняти рішення про відмову у задоволенні позову з підстав наведений в апеляційній скарзі.

Представник КП КОР «Курсів» в судовому засіданні 31 березня 2015 року надав суду свої пояснення в яких проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення господарського суду Київської області від 6 січня 2015 року по справі №911/4461/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

В позовній заяві КП КОР «Курсів» просить суд визнати недійсним договір, а саме контракт №03/08-06 від 4 вересня 2006 року на будівництво топочної та ремонт опалення друкарні КП КОР «Крусів».

Позовні вимоги КП КОР «Курсів» обґрунтовані тим, контракт №03/08-06 від 4 вересня 2006 року є фіктивним та підлягає визнанню недійсним, оскільки не спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Як доказ фіктивності контракту №03/08-06 від 4 вересня 2006 року КП КОР «Курсів» вказано наступне.

По - перше, за змістом контракту № 03/08-06 від 04 вересня 2006 року СФГ "Надросся" зобов'язувалося виконати роботи, передбачені контрактом, а саме будівництво топочної та ремонт опалення друкарні. Проте, будівля топочної побудована у 1997 році, інших будівель топочної у КП КОР «Курсів» не існує. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САВ №743299 від 24.11.2008., а також відображена в технічному паспорті на нежитлову будівлю по вул.. Комсомольській 6, складеного 23.05.2008р. Крім того, в матеріалах справи наявні докази того, топочна була побудована та використовувалася КП КОР «Курсів» до 2006 року, тобто станом на 2006 рік топочна вже існувала.

По - друге, в спірному контракті вказано найменування Замовника КП КОР «Курсів» та проставлена його печатка, проте станом на дату укладання контракту КП КОР «Курсів» мало інше найменування а саме комунальне поліграфічне підприємство «Курсів». Назву комунальне підприємство змінило лише у лютому місяці 2007 року, відповідно до Рішення Київської обласної ради від 2 лютого 2007 року №097-09-V.

По - третє, вказаний в розділі контракту «реквізити сторін» розрахунковий рахунок №26001483, був відкритий в Ощадбанку лише 21 березня 2007 року, що підтверджується довідкою з банку ТВБВ ВАТ «Державний ощадний банк» від 10.09.2014 №0805/317, тобто станом на момент укладення спірного контракту зазначеного рахунку не існувало, що дає можливість дійти висновку, що даний правочин вчинено без наміру створення правових наслідків.

Заперечуючи проти позову, СФГ «Надросся» зазначає, що спірний контракт передбачав настання правових наслідків, зокрема СФГ «Надросся» здійснено підрядні роботи, що підтверджується актом приймання виконаних робіт, актом звіряння розрахунків від 01.07.2014, яким КП КОР «Курсів» підтвердив заборгованість перед СФГ «Надросся» у сумі 67 861, 82 грн.

Господарський суд Київської області в оскаржуваному рішенні дійшов до висновку, що підстави для визнання спірного контракту недійсним з підстав його фіктивності відсутні. Водночас, Господарський суд Київської області дійшов до висновку, що спірний контракт є не укладеним, оскільки сторонами спірного контракту не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги СФГ «Надросся» погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

У п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Таким чином, правочин визнається фіктивним за умови, що сторонами не здійснено дії, що спрямовані на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, тобто настання правових наслідків. Особливою умовою для визнання правочину фіктивним є наявність умислу усіх сторін договору, тобто усі сторони відповідного правочину не мали наміру створити правові наслідки.

В матеріалах справи міститься виписка банку за особовим рахунком СФГ «Надросся», відповідно до якої КП КОР «Курсів» перерахувало СФГ «Надросся» 20 000,00 грн. з призначенням платежу: «кредиторська заборгованість за будівництво топочної в т.ч. пдв 3334,00грн. для СФГ2Надросся».

Крім того, сторонами спірного контракту були підписані та скріплені печатками акти звіряння розрахунків від 01 вересня 2009 року, від 01 березня 2010 року, від 01.07.2010 року, від 01.01.2013 року, від 01.01.2014 року, від 01.04.2014 року, від 01.07.2014 року. Відповідно до вказаних актів звіряння розрахунків заборгованість КП КОР «Курсів» перед СФГ «Надросся» складає 67 861,82 грн.

Таким чином, сторонами спірного контракту були вчинені дії, які спрямовані на настання правових наслідків, що виключає можливість визнати правочин фіктивним.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у визнанні контракту № 03/08-06 від 04 вересня 2006 року недійсним з підстав наведених вище.

Разом з тим, Господарським судом Київської області визнано спірний контракт не укладеним.

Розглянувши доводи, на підставі яких господарський суд дійшов до висновку про визнання спірного контракту не укладеним, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно з нормами ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 180 ГК України передбачає, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Спірний контракт за правовою природою має ознаки договору будівельного підряду

Відповідно до статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до абз. 7 п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі").

Однією із істотних умов господарського договору є предмет договору та проектно-кошторисна документація.

Проте, контрактом №03/08-06 від 4 вересня 2006 року взагалі не визначено умов про предмет даного договору а порядок передачі проектно-кошторисної документації. Назва контракту №03/08-06 «на будівництво топочної та ремонту опалення друкарні КП КОР «Курсів»» не свідчить про те, що сторонами досягнуто згоди щодо предмету договору так як, спірним контрактом не визначено найменування, види та кількість робіт, які повинен був виконати СФГ «Надросся».

В контракті вказано лише про наступне: «уклали цей контракт про те, що сторони приймають на себе виконання обов'язків, передбачених контрактом, та несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання цих обов'язків.»

В п. 5.1 контракту вказано що «замовник передає Підряднику два примірники проектно-кошторисної документації.» в той час як в п.5.2 зазначено, що «при відсутності проектно-кошторисної документації підрядник виготовляє цю документацію за додаткову оплату згідно ДБН». Отже із змісту укладеного контракту не можливо встановити чи була проектно-кошторисна документація станом на день укладення договору і відповідно які обов'язки взяли на себе сторони та за яку несуть відповідальність.

Наявність акту приймання виконаних робіт без зазначення дати укладення контракту не свідчить про погодження всіх істотних умов спірного контракту, оскільки неможливо встановити, що роботи, які виконанні в акті дійсно були предметом спірного контракту. Крім того в матеріалах справи знаходиться контракт № 12 від 10 січня 2001 року між МПП «Курсив» та СФГ «Надросся» про будівництво топочної та ремонт опалення на суму 87 860 грн. ( а.с. 146). Отже сторони належним чином не підтвердили по якому контракту виконувались роботи.

Враховуючи все наведене вище, висновок місцевого господарського, що спірний контракт є не укладеним є правомірним.

Крім того, факт проставляння печатки КП КОР «Курсів» на спірному контракті, акті приймання виконаних робіт свідчить про те, що даний правочин підписаний не стороною вказаною в контракті. Оскільки на день укладення контракту таке підприємство не існувало.

В судовому засіданні 31 березня 2015 року колегією суддів було оглянуто акт підписаний від 02 жовтня 2006 року та довідки про вартість виконаних робіт. На даних документах була проставлена печатка КП КОР «Курсів».

Відповідно до Рішення Київської обласної ради від 2 лютого 2007 року №097-09-V назву Позивача було змінено, а саме назву комунальне поліграфічне підприємство змінено на комунальне підприємство Київської обласної ради «Курсів».

З статуту позивача, затвердженого рішенням Київської обласної ради від 30.09.2010 р. № 814-34-V, комунальне підприємство Київської обласної ради "Курсів" отримало дане найменування шляхом зміни назви комунального поліграфічного підприємства "Курсів" згідно рішення Київської обласної ради від 02.02.2007 р. № 097-09-V (розділ "Загальні положення" Статуту).

Спірний контракт було укладено 4 вересня 2006 року, тобто станом на момент укладення спірного контракту підприємства з назвою КП КОР «Курсів» не існувало.

Таким чином, на спірному контракті проставлена печатка неіснуючого підприємства та не стороною спірного правочину, що підтверджує факт його не укладення.

З цих же підстав згадувані вище акт прийняття виконаних підрядних робіт від 02 жовтня 2006 року та довідка про вартість виконаних робіт не є належними доказами, оскільки ці документи так само містять посилання на їх складання від імені КП КОР "Курсів" та відбитки печатки КП КОР "Курсів».

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що суд першої інстанції хоч і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, проте визначив, що договір є неукладеним. Проте, дані висновки суду порушують права Відповідача та надає Позивачеві можливість уникнути боргового зобов'язання за виконані роботи так як на розгляді в господарському суді знаходиться справа про стягнення коштів за будівництво топочної та ремонт опалення друкарні КП КОР «Курсів».

Проте, дані твердження скаржника є безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Таким чином, місцевим господарським судом правомірно здійснено правову кваліфікацію спірних правовідносин, а саме визнання договору недійсним та застосовано норми матеріального права щодо визнання договору не укладеним. Крім того, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.05.2011, № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" так само не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Таким чином, не згода сторони з мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції не є підставою для його скасування, оскільки резолютивна частина рішення є правильною та задовольняє Скаржника (СФГ «Надросся»).

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що скаржник не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду Київської області повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення господарського суду Київської області від 6 січня 2015 року по справі №911/4461/14 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга СФГ «Надросся» на рішення господарського Київської області від 6 січня 2015 року по справі №911/4461/14 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Надросся» на рішення господарського суду Київської області від 6 січня 2015 року по справі №911/4461/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 6 січня 2015 року по справі №911/4461/14 залишити без змін.

3. Справу №911/4461/14 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

С.Г. Рудченко