РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015Справа №910/22104/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд".

треті особи на стороні відповідача:

1. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича О.В.

2. Відділ державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області

про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса та про його скасування.

Головуючий суддя Цюкало Ю.В.

Суддя Селівон А.М.

Суддя Стасюк С.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Орлова О.В. (за довіреністю від 24.11.2014);

від відповідача: Бічук С.Ф. (за довіреністю від 22.04.2014);

від третьої особи-1: не з'явились;

від третьої особи-2: не з'явились.

В судовому засіданні 11 лютого 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

13 жовтня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М" (позивач) подало до канцелярії Господарського суду міста Києва на розгляд судом позовну заяву б/н від 10.10.2014 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (відповідач) про визнання таким, що не підлягає виконанню та скасування виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Голубничої О.В. № 1630 від 16.09.2014 року, про вилучення у Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М" /Лізингоодержувача/ та повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" /Лізингоодавцю/ об'єкту рухомого майна, що є предметом договору фінансового лізингу № 851/02/13-В від 19.02.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2014р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/22104/14. Розгляд справи призначено на 03.11.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року заяву б/н від 10.10.2014р. «Про забезпечення позову» Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М" задоволено. Зупинено до набрання рішенням у справі № 910/22104/14 законної сили, стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничої Ольги Василівни від 16.09.2014р. зареєстрованого в реєстрі за № 1630.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2014р. розгляд справи відкладено на 24.11.2014р.

В судовому засіданні 24.11.2014 року представником позивача подано заяву б/н від 24.11.2014 року про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРДЖІ ІНДАСТРІАЛ ГРУП".

Клопотання мотивоване тим, що одночасно з укладенням договору фінансового лізингу № 851/02/13-В від 19.02.2014 р. між ТОВ "Скайбуд М" і ТОВ "Український лізинговий фонд", було укладено договір поруки від 19.02.2014 р. між ТОВ "Скайбуд М" і ТОВ "ЕНЕРДЖІ ІНДАСТРІАЛ ГРУП", яке являється поручителем перед ТОВ "Український лізинговий фонд" за виконання позивачем зобов'язань за договором фінансового лізингу.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права та обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або за ініціативи господарського суду.

Суд, розглянувши дане клопотання, вважає, що воно не підлягає задоволенню у зв'язку з його необґрунтованістю.

Разом з тим, у даному судовому засіданні представником позивача подано заяву б/н від 24.11.2014 року про зміну підстав позову.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 Господарського процесуального кодексу України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

При цьому не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, зміна посилання на норми права, посилання суду в рішенні на інші, ніж зазначено позивачем, норми права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

Дослідивши зміст позовних вимог та зміст вимог викладених у заяві про зміну підстав позову, суд дійшов висновку, що позивачем фактично доповнено та роз'яснено підстави позову, що не перешкоджає прийняттю судом до розгляду вказаної заяви, додатково судом роз'яснено сторонам, що подальший розгляд даного спору буде здійснено із врахуванням вказаної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2014р. відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 15.12.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2014р. суд ухвалив розгляд справи №910/22104/14 здійснити колегіально у складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 р. для колегіального розгляду справи визначено наступний склад суду: Цюкало Ю.В. (головуючий), суддя Селівон А.М., суддя Стасюк С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2014р. вищезазначеним складом колегії суддів справу №910/22104/14 прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 26.01.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року розгляд справи відкладено на 11.02.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (далі - Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Скайбуд М» (надалі - Лізингоодержувач) (разом - сторони) укладено Договір фінансового лізингу № 851/02/13-В (далі - Договір або Договір лізингу, належним чином завірена копія в матеріалах справи), відповідно до п. 1.1. Загальних умов якого, за умовами Договору, Лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно (надалі - предмет лізингу), найменування і характеристики якого вказані в Специфікації (додаток № 2 до договору), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів (додаток № 1 до договору), а також інші платежі відповідно до умов даного договору.

Позивач стверджує, що при вчиненні виконавчого напису допущено порушення щодо зазначення предмета, що підлягає витребуванню, оскільки при правильному зазначенні необхідним є викладення всіх даних, що дозволяють ідентифікувати предмет лізингу у відповідності зі Специфікацією, а VIN код - у відповідності із Актом прийому-передачі. Викладені в виконавчому написі характеристики предмета лізингу не дають можливості визначити предмет лізингу. Крім цього, на думку позивача, виконавчий напис вчинений без належних підстав, з огляду на те, що відповідачем не могло бути подано дані та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а умовами Договору не передбачено вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Відповідач із позовом не погодився і звернувся до суду із відзивом, у якому зазначено, що з метою врегулювання спору 03.07.2014р. Лізингодавцем на адресу Лізингоодержувача, що вказана в Договорі лізингу, було направлено лист-вимогу щодо сплати заборгованості цінним листом з описом та повідомленням про вручення, який було отримано Лізингоодержувачем. 03.09.2014р. на адресу Лізингоодержувача, що вказана в Договорі лізингу, було направлено повідомлення про відмову (розірвання) від Договору фінансового лізингу цінним листом з описом та повідомленням про вручення, яким Лізингодавець зобов'язав Лізингоодержувача повернути предмет лізингу та всі належні документи і приналежності протягом 7 днів. Крім цього, Договором фінансового лізингу також прямо передбачено право на вилучення Предмету лізингу у беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 11.4. Договору лізингу). Таким чином, на думку відповідача, Лізингодавець скористався своїм правом на вилучення (повернення) предмету лізингу в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом подання заяви із зазначенням всієї необхідної інформації у відповідності з п. 2 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно ч. 1 статті 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Як встановлено судом, 19 лютого 2013 року між сторонами укладено Договір фінансового лізингу № 851/02/13-В, відповідно до п. 1.1. Загальних умов якого, за умовами Договору, Лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно, найменування і характеристики якого вказані в Специфікації, а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів, а також інші платежі відповідно до умов даного договору.

Згідно умов Договору, Лізингоодержувачу було передано предмет лізингу, а саме напівпричіп BODEX KIS 3WS, 2013 року випуску: шасі SU90333GHDSBU1082, реєстраційний номер АА7692 ХО, вартістю 377 520,00 грн.

Відповідно до п. 2.1 Загальних умов Договору, всі платежі за договором Лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця. Лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставлення та отримання рахунків Лізингодавця, у разі необхідності, рахунки на оплату можуть надаватись Лізингодавцем по факсу та/або e-mail лізингоодержувача.

Згідно з п. 2.2. Загальних умов Договору, загальна сума лізингових платежів на дату укладення договору визначається пунктом 8.1 договору і може змінюватися відповідно до умов цього договору. Порядок, розмір та терміни оплати лізингоодержувачем лізингових платежів встановлюються в графіку платежів (додаток № 1 до договору).

У відповідності з п. 11.2.1. Загальних умов Договору лізингу, Лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей Договір та вилучити предмет лізингу, зокрема, коли Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) і/або інший платіж, передбачений Договором, та прострочення сплати становить більше 30 днів від дня настання строку платежу, встановленого Графіком платежів або Загальними умовами.

Судом встановлено, що у зв'язку з несплатою позивачем лізингових платежів та наявністю у останнього простроченої заборгованості перед Лізингодавцем за Договором, відповідач направив на адресу позивача повідомлення вих. №513-УПК від 02.09.2014 року про розірвання Договору лізингу та вимагав протягом 7 днів з моменту направлення вказаного повідомлення повернути предмет лізингу.

Згідно з п. 11.4. Загальних умов, у разі якщо протягом 20 календарних днів від дати направлення Лізингоодержувачу повідомлення згідно п. 11.3. Загальних умов, Лізингоодержувач не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить предмет лізингу, сплативши Лізингодавцю суму викупу згідно п 8.5. загальних умов, Лізингодавець направляє на юридичну адресу Лізингоотримувача цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від договору (його розірвання) і поверненні предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі Лізингодавцю. Лізингоодержувач зобов'язаний за свій кошт, протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути предмет лізингу лізингодавцю за адресою вказаною в повідомленні.

При цьому у разі відмови Лізингоодержувача від передачі (повернення) предмета лізингу Лізингодавцю, Лізингодавець має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання/знаходження або ремонту без будь-яких дозволів Лізингоодержувача (у тому числі, але не виключно, у беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду) з покладанням на Лізингоодержувача понесених витрат.

Зазначена вимога була отримана представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М", але залишена позивачем без відповіді та задоволення (копії повідомлення, опису вкладення та фіскального чеку долучені до матеріалів справи).

З огляду на це, відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничої О.В. із заявою про вчинення виконавчого напису.

16.09.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. вчинено виконавчий напис № 1630 про повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" майна BODEX KIS 3WS, 2013 року випуску: шасі SU90333GHDSBU1082, реєстраційний номер АА7692 ХО, вартістю 377 520,00 грн. за невиплачені лізингові платежі за період з 22.06.2014р. по 15.09.2014р. у розмірі 39 249,57 грн. (копія документу в справі)

Пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено право лізингодавця вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" та п. 1.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (далі - Порядок) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.5 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

У пункті 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 наведений перелік документів необхідний для одержання виконавчого напису при повернені об'єкта лізингу, до яких належать:

а) оригінал договору лізингу;

б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Отже, з системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку.

Так, на виконання зазначених вимог відповідач надав нотаріусу наступні документи:

- відповідну заяву № б/н від 15.09.2014р.;

- довідку про стан взаєморозрахунків станом на 15.09.2014р.

- копію договору фінансового лізингу № 851/02/13-В від 19 лютого 2013р.;

- копію листа-вимоги вих. № 132-УПК від 30.06.2014 р.;

- доказ відправки листа-вимоги Лізингоодержувачу;

- повідомлення про відмову (розірвання) від договору вих. № 513-УПК від 02.09.2014р. доказ відправки повідомлення про відмову (розірвання) від договору Лізингоодержувачу;

- доказ відправки повідомлення про відмову (розірвання) від договору Лізингоодержувачу;

- завірені копії неоплачених рахунків;

- Виписка з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ "Український лізинговий фонд» серія АГ №633568;

- Довідка №689068 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України;

- Статут ТОВ «Український лізинговий фонд» (нова редакція);

- довіреність представника.

Отже, на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису відповідачем було надано приватному нотаріусу - Голубничій О.В. всі документи, які вимагає чинне законодавство та які були доказом безспірності заборгованості за прострочення виконання позивачем зобов'язання за договором фінансового лізингу № 851/02/13-В від 19.02.2013 року.

При цьому, обов'язковість надання інших документів для вчинення виконавчого напису про повернення об'єкту лізингу законодавством не передбачено, а відтак у нотаріуса були відсутні підстави для відмови у вчинені спірної нотаріальної дії.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що заборгованість позивача перед відповідачем на час вчинення виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничої О.В. № 1630 від 16.09.2014 року була безспірною.

Таким чином, вимоги позивача про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничої О.В. № 1630 від 16.09.2014 року, таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати суд покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Копію даного рішення направити третій особі-1та третій особі-2.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.03.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало

Суддя А.М. Селівон

Суддя С.В. Стасюк