ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р.Справа № 922/837/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків
про та за зустрічним позовом визнання права користування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Харків про виселення та повернення нерухомого майна
за участю представників сторін:

позивача (за первісним позовом) - ОСОБА_4, дов. № б/н від 26.01.2015 р.;

відповідача (за первісним позовом) - ФОП ОСОБА_3, ОСОБА_1 (дов. № 237 від 27.02.2015 р.).

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі - Відповідач) про визнання за Позивачем права користування орендованим приміщенням площею 88,1 кв.м. на умовах Договору оренди нежитлового приміщення НОМЕР_3 від 15.07.2012 р. на строк до 14 липня 2015 р. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на Відповідача.

Ухвалою від 13.02.2015 р. суд прийняв позовну заяву до розгляду, порушив провадження у справі та призначив її до розгляду в судовому засіданні.

05.03.2015р. за вх. № 8661 через канцелярію суду від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 надійшла зустрічна позовна заява до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, в якому Позивач за зустрічним позовом просить суд зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 звільнити нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-9 загальною площею 88,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3, шляхом виселення та повернення їх Позивачу за зустрічним позовом. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на Відповідача за зустрічним позовом.

Ухвалою від 05.03.2015 року суд прийняв зустрічну позовну заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 для спільного розгляду з первісним позовом.

24.03.2015 р. за вх. № 31 від представника Позивача за первісним позовом надійшло клопотання про призначення колегіального розгляду справи у зв'язку зі складністю справи та з метою об'єктивного її розгляду.

В судовому засіданні 24.03.2015 р. оголошено перерву до 02.04.2015 р.

В судовому засіданні представник Позивача (за первісним позовом) підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі; проти зустрічного позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов.

Представник Відповідача (за первісним позовом) проти пред'явлених до нього вимог заперечує в повному обсязі, просить суд задовольнити зустрічний позов.

Розглянувши заявлене представником Позивача за первісним позовом клопотання про призначення колегіального розгляду справи № 922/837/15 суд відмовляє в його задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Таким чином розглядаючи конкретну судову справу (здійснюючи правосуддя) суд самостійно визначає коло законодавства, що регулює спірні правовідносини, застосовує його, здійснює його тлумачення, визначає порядок ведення судового засідання на підставі приписів процесуального закону, вирішує питання про розгляд по суті заяв та клопотань учасників судового процесу, надає правову оцінку обставинам справи на підставі внутрішнього переконання, що ґрунтується на приписах закону. Процесуальне рішення по справі виноситься судом за результатом надання юридичної оцінки поясненням всіх учасників судового процесу, наявним у справі доказам та з обов'язковим співвідношенням їх з вимогами відповідного законодавства.

Частиною 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Таким чином питання про необхідність та доцільність призначення колегіального розгляду конкретної справи вирішується судом з урахуванням категорії спору та обґрунтованості клопотання про призначення колегіального розгляду справи, а також з огляду на конкретні обставини, що свідчать про складність кожної конкретної справи.

Розглянувши доводи Позивача викладені у клопотанні про призначення колегіального розгляду справи № 922/837/15 та матеріали вказаної справи, суд не вбачає підстав для його задоволення.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 02.04.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

15.07.2012 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (Орендодавець, Відповідач за первісним позовом) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Орендар, Позивач за первісним позовом) укладено договір оренди нежитлового приміщення НОМЕР_3 (надалі - Договір).

За умовами укладеного Договору Орендодавець зобов'язується передати Орендареві, а Орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 88.1 кв.м. в літ А -3 №№ 1-1-;-1-9 (далі - Приміщення) , що належать Орендодавцю на праві власності на нерухоме майно, реєстраційний № 19038223 від 30.05.2012 року за адресою АДРЕСА_3 для розміщення в ньому аптеки (п.1.1.). Вказане нежитлове приміщення передається Орендареві на підставі акту прийому - передачі, що є невід'ємною частиною даного Договору (п.1.2.).

Відповідно до п. 2.1.1. Договору Орендодавець зобов'язаний, зокрема, передати Орендарю приміщення згідно Акту прийому-передачі (додаток № 1) до даного Договору що є невід'ємною частиною.

До обов'язків Орендаря відповідно до п.3.1. Договору зокрема відноситься: вчасно вносити плату за оренду Приміщення у відповідності з умовами даного Договору; прийняти Приміщення в дводенний термін з дати підписання даного Договору, у порядку, передбаченому п.2.1.1. даного Договору; використовувати передане в оренду Приміщення за цільовим призначенням; утримувати Приміщення, передане в оренду, в належному стані.

В розділі 4 Договору сторони дійшли згоди щодо орендних та інших платежів, а саме: розмір щомісячної орендної плати складає: 9 000 (дев'ять тисяч) грн. 00 коп. без ПДВ. Орендна плата сплачується в національній валюті України за кожний календарний місяць оренди шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок або в інший спосіб передбачений чинним законодавством України (в тому числі видачі готівки з каси), до 20 числа поточного місяця. Орендна плата за останній місяць оренди Приміщення сплачується Орендарем у вигляді передплати не пізніше 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання цього договору. Орендар окремо від орендної плати сплачує витрати, пов'язані з відшкодуванням вартості спожитих Орендарем і погоджених з Орендодавцем послуг по користуванню водою, каналізацією електропостачанням, теплопостачанням, пожежної та охоронної безпеки, вивозом ТПВ та інше на підставі виставлених рахунків Орендодавцем протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку. Розмір орендної плати може переглядатися Орендодавцем не частіше одного разу на пів року у разі збільшення середніх цін оренди приміщень на ринку нерухомості (в межах м. Харків) на 10%, що оформляється додатковою угодою.

Відповідно до розділу 5 Договору, даний Договір припиняється у випадках: закінчення строку дії; угоди Сторін; якщо кожна зі Сторін виступить із пропозицією про розірвання даного Договору за 60 (шістдесят) календарних днів до бажаної дати припинення договірних відносин, шляхом направлення письмового повідомлення на адресу іншої сторони; по інших підставах, передбаченим чинним законодавством України; якщо Орендодавець не вносить орендну плату чи відшкодування комунальних платі більш ніж 2(два) місяці; якщо об'єкт використовується всупереч цільовому призначенню, без погоджені Орендодавцем.

Згідно до п.6.1. Договору, у випадку припинення дії даного Договору, відповідно до статті 5, Орендар зобов'язаний у дводенний термін, із установленої дати розірвання даного Договору, повернути Орендодавцю Приміщення по Акту прийому -передачі в тому стані, у якому воно було передане Орендодавцем, з урахуванням природнього фізичного зносу. Приміщення вважається фактично переданим Орендодавцю з моменту підписання Акта прийому-передачі і повного звільнення орендованого Приміщення.

За умовами п.11.1. Договору, даний Договір набирає сили з моменту підписання акта прийому та діє до 14 липня 2015 року.

01.08.2012 р. за актом прийому-передачі Орендодавець передав, а Орендар прийняв визначені Договором приміщення (а.с. 12).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач за первісним позовом посилається на те, що свої зобов'язання за Договором він виконує в повному обсязі - регулярно сплачує оренду плату та інші платежі, що передбачені Договором. На момент подання позову до суду Договір оренди не був визнаний в судовому порядку не чинним, не був розірваний у відповідності до вимог ЦК України та умов договору оренди, а отже у відповідності до приписів ст. 203 ЦК України є правомірним, а отже чинним.

Проте, починаючи з другої половини січня 2015 року Відповідач заявив, що має намір самостійно проводити свою діяльність в орендованому Позивачем приміщенні з лютого 2015 року та почав чинити перешкоди в провадженні підприємницької діяльності.

За таких підстав Позивач за первісним позовом вважає дії Відповідача не законними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавств, у зв'язку з чим просить суд визнати за Позивачем права користування орендованим приміщенням на умовах Договору на строк до 14 липня 2015 р.

Розглянувши правомірність позовних вимог Позивача за первісним позовом суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням; також згідно статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за його захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

З огляду на викладене, чинним законодавством України не передбачено такого способу захисту порушеного права як визнання права користування орендованим приміщенням.

Крім того, Позивачем за первісним позовом не надано доказів і не підтверджено матеріалами справи чинення перешкод Відповідачем за первісним позовом в провадженні підприємницької діяльності першого.

За таких підстав, з урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства, суд вважає необхідним відмовити в задоволені первісних позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в повному обсязі.

Щодо зустрічних позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги про зобов'язання звільнити спірні нежитлові приміщення шляхом виселення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та повернення їх фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що 02 грудня 2014 року він надіслав Відповідачу письмове повідомлення від 01.12.2014 року про розірвання договору оренди з 01.02.2015 року та звільнення орендованих приміщень.

19 січня 2015 року Позивач звернувся до Відповідача з листом про початок з 01.02.2015 року капітального ремонту орендованого приміщення та повторно звернувся до Відповідача з вимогою своєчасного звільнення приміщення.

Проте, Відповідач не виконав прийняті на себе договірні зобов'язання, орендовані приміщення не звільнив, напроти, вдається до дій щодо подальшого перебування у приміщеннях Позивача без правових підстав.

04 лютого 2015 року Позивач звернувся до Відповідача з претензією про порушення останнім умов Договору щодо звільнення приміщення, проте у відповідь отримав копію позовної заяви про визнання права користування орендованим приміщенням, що свідчить про небажання виселення та повернення приміщення у добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно до ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Витягу Про державну реєстрацію прав КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" № 34323334 від 30.05.2012 р. (а.с. 13), спірні нежитлові приміщення, що є предметом Договору, належать ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення та повернення майна.

За умовами укладеного Договору, а саме підпункту 5.1.3., даний Договір припиняється, якщо кожна із Сторін виступить із пропозицією про розірвання даного договору за 60 календарних днів до бажаної дати припинення договірних відносин, шляхом направлення письмового повідомлення на адресу іншої сторони.

Згідно пункту 9.3. Договору усі дозволи, відповіді, узгодження і згоди Орендодавця дійсні за умови, якщо вони складені та передані Орендарю в письмовій формі за адресами, вказаними у розділі 12, де при надісланні повідомлення засобами поштового (кур'єрського) зв'язку датою здійснення повідомлення є дата його відправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач за зустрічним позовом належним чином повідомив Відповідача за зустрічним позовом про розірвання договору оренди з 01.02.2015 року та звільнення орендованих приміщень, що належним чином підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: Повідомленням про припинення договору оренди від 01.12.2014 р. та доказами його направлення на адресу Відповідача (а.с.23-24); листом від 19.01.2015 р. та доказами його направлення на адресу Відповідача (а.с. 25-26); Претензією та доказами її направлення на адресу Відповідача (а.с.27-29).

Факт отримання вимоги про звільнення приміщення не спростовується Відповідачем за зустрічним позовом, про що свідчать його письмові пояснення, подані до суду 16.03.2015 р. за вх. № 10056 (а.с.71).

Проте Відповідач за зустрічним позовом вимоги Позивача не виконав, орендовані приміщення не повернув, чим порушив умови укладеного Договору та взяті на себе зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд визнає позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за зустрічним позовом про зобов'язання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 звільнити нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-9 загальною площею 88,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3, шляхом виселення та повернення їх Позивачу за зустрічним позовом обґрунтованими, належним чином підтвердженими матеріалами справи, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору за первісним позовом покладаються на Позивача за первісним позовом (Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2); витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом в розмірі 1218,00 грн. покладаються на Відповідача за зустрічним позовом (Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2) .

Керуючись ст.ст. 20, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 16, 319, 321, 391, 626, 627, 629, 759, 761 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 12, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову відмовити.

Зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; Ід.код НОМЕР_1) звільнити нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-9 загальною площею 88,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3, шляхом виселення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та повернення їх Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 (АДРЕСА_2; Ід.код НОМЕР_2).

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; Ід.код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_2; Ід.код НОМЕР_2) 1218,00грн. витрат по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 02.04.2015 р.

Суддя І.П. Жигалкін