номер провадження справи 33/38/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015 Справа № 908/1218/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Херсонський машинобудівний завод" (73026, м. Херсон, вул. Тираспільська, 1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровіт М" (87524, м. Маріуполь Донецької області, вул. Блажевича, буд. 69, кв. 28)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : Сірик Л.А. - довіреність № 01/262-1 від 20.03.2013 р.;

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Херсонський машинобудівний завод" звернулося в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровіт М" заборгованості за договором купівлі-продажу № 10/11/14-3347 від 10.11.2014 р. в сумі 206291,09 грн., з яких: сума 154650,00 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції, сума 665,75 грн. 3% річних, сума 6575,34 грн. пені та сума 44400,00 грн. штрафу.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що на виконання умов укладеного між сторонами договору № 10/11/14-3347 від 10.11.2014 р. позивач відвантажив відповідачу сільськогосподарську техніку, проте, відповідач порушив свої зобов'язання щодо оплати вартості продукції за узгодженим Сторонами в Специфікації № 1 графіком здійснення платежів, а саме: прострочив на 54 календарних днів виконання зобов'язання щодо оплати на умовах відстрочення платежу в розмірі 150000,00 грн., що потягло за собою нарахування передбачених Договором та Законом санкцій. Посилаючись на вищевикладене, на підставі ст.ст. 526, 527, 530, 533, 610, 611, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216-218, 222 Господарського кодексу України, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.02.2015 р. порушено провадження у справі № 908/1218/15-г, розгляд якої призначено на 31.03.2015 р.

За клопотанням присутнього у судовому засіданні представника позивача судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

Письмовою заявою (вих. № 01/158 від 10.03.2015 р.), позивач в порядку ст. 22 ГПК України збільшив розмір позовних вимог. Просить стягнути з відповідача: суму 162900,00грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції, суму 1232,88 грн. 3% річних, суму 13947,94 грн. пені та суму 44400,00 грн. штрафу. Заява позивача мотивована збільшенням хронологічного періоду нарахування пені (з 22.12.2014 р. по 31.03.2015 р.), 3% річних (з 22.12.2014 р. по 31.03.2015 р.) та інфляційних втрат (з січня 2015 р. по лютий 2015р.).

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що вказана заява позивача не суперечать приписам статті 22 ГПК України та подана у відповідності до вимог ст. 57 ГПК України (з наданням доказів направлення її копії відповідачу у справі та доказів доплати судового збору), заява про збільшення розміру позовних вимог приймається судом до розгляду.

За таких обставин, предметом позову є вимоги ТОВ НВП "Херсонський машинобудівний завод" про стягнення з ТОВ "Яровіт М" заборгованості за договором купівлі-продажу № 10/11/14-3347 від 10.11.2014 р. сумі 222480,82 грн., з яких: сума 162900,00грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції (з них: 150000грн. - основний борг та 12900грн. - інфляційні витрати), сума 1232,88 грн. 3% річних, сума 13947,94 грн. пені та сума 44400,00 грн. штрафу.

В судовому засіданні 31.03.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Надав Довідку (вих. № 01/197 від 30.03.2015 р.) за підписом керівника та головного бухгалтера підприємства, згідно якої, станом на 31.03.2015 р., дебіторська заборгованості відповідача перед позивачем становить 394000,00 грн., з них прострочена дебіторська заборгованість за основним боргом складає 150000,00 грн.

Відповідач - вимоги суду, викладені в ухвалі від 25.02.2015 р. щодо надання письмового відзиву та витребуваних документів не надав, свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження ТОВ "Яровіт М" визначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за адресою: 87524, м. Маріуполь Донецької області, вул. Блажевича, буд. 69, кв. 28.

На вказану адресу відповідачу направлялася ухвала господарського суду від 25.02.2015 р. При цьому суд констатує факт здійснення поштових відправлень ДП «Укрпошта» до м. Маріуполь, Донецької області.

Крім того, у відповідності до вимог Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014р. № 01-06/2052/14 "Про внесення змін і доповнень до Інформаційного листа ВГСУ від 12.09.2014р. № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням АТО", ухвала суду від 25.02.2015 р. (з інформацією про час та місце судового розгляду справи) була розміщена на сторінці господарського суду Запорізької області офіційного веб - порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, доказом чого є Витяг з веб-сторінки офіційного сайта.

За таких обставин, відповідач є повідомленим належним чином про час і місце судового розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документи не надані.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 31.03.2015 р. прийнято і проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 10.11.2014 р. між позивачем (Продавцем) та відповідачем (Покупцем) було укладено договір № 10/11/14-3347 купівлі-продажу (далі - Договір), за умовами якого Продавець приймає на себе зобов'язання передати у власність Покупцю сільськогосподарську техніку та комплектуючі (в подальшому «Продукція») в кількості, асортименті та за ціною, зазначених у відповідних Специфікаціях, оформлених у вигляді Додатків до Договору, які є його невід'ємною частиною, а Покупець зобов'язується оплатити і прийняти Продукцію на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору Покупець здійснює оплату за Продукцію, яка постачається за цим Договором, на умовах та в терміни узгоджених в Специфікаціях на кожну партію Продукції за відповідними рахунками-фактурами.

Оплата здійснюється шляхом зарахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця, зазначений в реквізитах даного Договору (п. 4.2 Договору).

Згідно із п. 7.1 Договору у випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Пунктом 7.4 Договору визначено, що в разі порушення термінів оплати Продукції, передбачених у відповідній Специфікації, Покупець виплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені за кожний день прострочення оплати Продукції від несплаченої суми.

Згідно п. 7.5. Договору у разі пропущення термінів оплати Продукції, передбачених у відповідній Специфікації, більш ніж на 10 календарних днів, Покупець сплачує на користь Продавця штраф у розмірі 10% від вартості Продукції.

Як встановлено судом, протягом дії Договору сторонами було підписано, зокрема, Специфікацію № 1 від 10.11.2014 р. на суму 444000,00 грн., в п.1 якої зазначено, що Покупець здійснює 100% оплату за Продукцію, яка постачається по Специфікації № 1 від 10.11.2014 р. за наступним графіком:

часткова оплата у розмірі 50000,00 грн., Покупець сплачує на умовах попередньої оплати, в строк до 27.11.2014 р.;

часткова оплата у розмірі 150000,00 грн. Покупець сплачує на умовах відстрочення платежу, в строк до 22.12.2014 р.;

часткова оплата у розмірі 61000,00 грн. Покупець сплачує на умовах відстрочення платежу, в строк до 28.09.2015 р.;

часткова оплата у розмірі 61000,00грн. Покупець сплачує на умовах відстрочення платежу, в строк до 28.10.2015 р.;

часткова оплата у розмірі 61000,00грн. Покупець сплачує на умовах відстрочення платежу, в строк до 26.11.2015 р.;

часткова оплата у розмірі 61000,00 грн. Покупець сплачує на умовах відстрочення платежу, в строк до 25.12.2015 р.

26.01.2015 р. відповідно до умов Договору, позивач поставив відповідачу Продукцію (сільськогосподарську техніку) на суму 444000,00 грн. (в т.ч. ПДВ), що підтверджується видатковою накладною № 22 від 26.01.2015 р. При цьому, Сторонами також було складено Акт прийому-передачі сільськогосподарської техніки від 26.01.2015р. Вказані видаткова накладна та Акт прийому-передачі підписані уповноваженими представниками Сторін та засвідчені печатками обох підприємств.

Продукцію отримано уповноваженим представником відповідача за Довіреністю № 4 від 26.01.2015 р., виданої на ім'я Доценко О.О. (директора).

На оплату поставленої Продукції позивачем було виставлено рахунок -фактуру № 1824 від 10.11.2014 р. на суму 444000,00 грн.

25.11.2014 р. відповідач здійснив часткову оплату в розмірі 50000,00 грн. на умовах попередньої оплати.

В порушення свого зобов'язання щодо сплати вартості Продукції за графіком здійснення платежів, відповідач прострочив на 54 календарних днів виконання зобов'язання щодо оплати на умовах відстрочення платежу в розмірі 150000,00 грн., строк сплати якого настав 22.12.2014 р.

Позовні вимоги про стягнення з ТОВ "Яровіт М" заборгованості за договором купівлі-продажу № 10/11/14-3347 від 10.11.2014 р., а саме: суми 162900,00грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції (з них: 150000грн. - основний борг та 12900грн. - інфляційні витрати), суми 1232,88 грн. 3% річних, суми 13947,94 грн. пені та суми 44400,00 грн. штрафу, стали предметом судового розгляду у даній справі (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами склалися господарські відносини з купівлі-продажу, що породили взаємні обов'язки. Обов'язки позивача виразились у передачі товару, а обов'язки відповідача полягають в оплаті товару.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт поставки, кількість та вартість переданої за Договором Продукції на суму 444000,00 грн. підтверджується долученою до матеріалів справи видатковою накладною № 22 від 26.01.2015 р. та Актом прийому-передачі сільськогосподарської техніки від 26.01.2015 р., які підписані уповноваженими представниками Сторін та засвідчені печатками обох підприємств.

Продукцію отримано уповноваженим представником відповідача за Довіреністю № 4 від 26.01.2015 р., виданої на ім'я Доценко О.О. (директора).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порядок здійснення розрахунків узгоджено Сторонами в п. 4.1 Договору, за змістом якого, Покупець здійснює оплату за Продукцію, яка постачається за цим Договором, на умовах та в терміни узгоджених в Специфікаціях на кожну партію Продукції за відповідними рахунками-фактурами.

Як вже зазначалось вище, пунктом 1 Специфікації № 1 від 10.11.2014 р. визначено, що Покупець здійснює 100% оплату за Продукцію, яка постачається по Специфікації № 1 від 10.11.2014 р. за наступним графіком: часткова оплата у розмірі 50000,00 грн., Покупець сплачує на умовах попередньої оплати, в строк до 27.11.2014 р.; часткова оплата у розмірі 150000,00 грн. Покупець сплачує на умовах відстрочення платежу, в строк до 22.12.2014 р.; часткова оплата у розмірі 61000,00грн. Покупець сплачує на умовах відстрочення платежу, в строк до 28.09.2015 р.; часткова оплата у розмірі 61000,00грн. Покупець сплачує на умовах відстрочення платежу, в строк до 28.10.2015 р.; часткова оплата у розмірі 61000,00грн. Покупець сплачує на умовах відстрочення платежу, в строк до 26.11.2015 р.;часткова оплата у розмірі 61000,00 грн. Покупець сплачує на умовах відстрочення платежу, в строк до 25.12.2015 р.

Матеріали справи свідчать, що графік здійснення платежів відповідачем належним чином не дотримано. Як зазначено в позовній заяві, станом на дату пред'явлення даного позову до суду, прострочення платежу суми 150000,00 грн. основного боргу склало 54 календарних днів. Відповідачем не виконано грошове зобов'язання щодо оплати суми 150000,00 грн., строк виконання якого настав 22.12.2014 р.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині оплати отриманої Продукції, та вищезазначені приписи чинного законодавства України, а також з урахуванням викладеного, суд констатує правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 150000,00грн., у зв'язку з чим, задовольняє її у повному обсязі.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього 3% річних та втрат від інфляції заявлені позивачем правомірно.

Однак, перевіривши розрахунок втрат від інфляції за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд відзначає, що вимога про їх стягнення підлягає частковому задоволенню. Так, за заявлений позивачем період часу (з січня 2015 р. по лютий 2015 р.) належний до стягнення розмір втрат від інфляції становить суму 12846,45 грн., але не суму 12900,00 грн., яка заявлена позивачем до стягнення, тому в решті позовної вимоги про стягнення втрат від інфляції слід відмовити, як заявленої та нарахованої необґрунтовано.

Вимога ж про стягнення 3% річних (за період з 22.12.2014 р. по 31.03.2015 р.) в сумі 1232,88 грн. задовольняється у повному обсязі. Розрахунок судом перевірено та визнано вірним.

Суд зазначає, що у заяві про збільшення розміру позовних вимог (вих. № 01/158 від 10.03.2015р.) позивач збільшив розмір позовної вимоги щодо стягнення пені і просить стягнути з відповідача суму 13947,94грн. пені. При цьому, в самому розрахунку нарахування пені, визначеному у заяві про збільшення розміру позовних вимог, позивач нарахував суму 16364,38грн. пені. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 84 ГПК України резолютивна частина рішення має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Зважаючи на факт заявлення позивачем саме позовної вимоги про стягнення суми 13947,94грн. пені, суд розглядає зазначену позовну вимогу саме в цьому розмірі.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога про стягнення штрафу та пені заявлена позивачем на підставі пунктів 7.4 та 7.5 Договору, за змістом яких, в разі порушення термінів оплати Продукції, передбачених у відповідній Специфікації, Покупець виплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені за кожний день прострочення оплати Продукції від несплаченої суми (п.7.4). У разі пропущення термінів оплати Продукції, передбачених у відповідній Специфікації, більш ніж на 10 календарних днів, Покупець сплачує на користь Продавця штраф у розмірі 10% від вартості Продукції (п.7.5).

Перевіривши розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство суд відзначає, що вимога позивача про стягнення пені, нарахованої за період з 22.12.2014 р. по 31.03.2015 р., заявлена правомірно, а тому задовольняє її у заявленому позивачем розмірі (в сумі 13947,94 грн.). Суд констатує, що вірно розрахований розмір пені за вказаний період часу становить суму 16364,38грн., однак позивачем заявлено вимогу про стягнення пені в сумі 13947,94грн., яка підлягає задоволенню.

Вимога про стягнення суми 44400,00 грн. штрафу, нарахованого у розмірі 10% від вартості Продукції (444000,00 грн.), заявлена правомірно, а тому задовольняється у повному обсязі.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обов'язок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному випадку відповідач не надав суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним своїх договірних зобов'язань.

Згідно із пунктом 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема, згідно пп. 2.2.1 п. 2.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Отже, за вимогами про стягнення 222480,82 грн. (150000,00 грн. сума основного боргу, 13947,947 грн. сума пені, 1232,88 грн. сума 3% річних, 12900,00 грн. сума втрат від інфляції та 44400,00 грн. сума штрафу), позивач повинен був сплатити 4449,61 грн. судового збору (2 відсотки ціни позову), а сплатив 4497,95 грн. (платіжне доручення № 11584 від 13.02.2015 р. та платіжне доручення № 180 від 10.03.2015 р. на суму 372,13 грн.). Тобто, сума переплати складає 48,34 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено Законом.

За таких обставин, з урахуванням суми позовних вимог (222480,82 грн.) сума судового збору становить 4449,61 грн., у зв'язку з чим, позивачу підлягає поверненню 48,34грн. зайво сплаченого судового збору.

Таким чином, із урахуванням ст. 7 Закону України "Про судовий збір" надміру сплачений судовий збір в сумі 48,34 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, про що слід видати ухвалу згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 4405,11 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровіт М" (87524, м. Маріуполь Донецької області, вул. Блажевича, буд. 69, кв. 28, , рахунки в установах банку не відомі) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Херсонський машинобудівний завод" (73026, м. Херсон, вул. Тираспільська, 1, , р/р № 3001, № 3001, № 3001 в ПуАТ «КБ «Акордбанк», МФО 380634) суму 150000 (сто п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, суму 13947 (тринадцять тисяч дев'ятсот сорок сім) грн. 94 коп. пені, суму 1232 (одна тисяча двісті тридцять дві) грн. 88 коп. 3% річних, суму 12846 (дванадцять тисяч вісімсот сорок шість) грн. 45 коп. втрат від інфляції, суму 44400 (сорок чотири тисячі чотириста) грн. 00 коп. штрафу та суму 4405 (чотири тисячі чотириста п'ять) грн. 11 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Видати ухвалу на повернення з державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Херсонський машинобудівний завод" (73026, м. Херсон, вул. Тираспільська, 1, ) суми 48 (сорок вісім) грн. 34 коп. надміру сплаченого судового збору платіжним дорученням № 180 від 10.03.2015 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України

03.04.2015 р.

Суддя М.В. Мірошниченко